אדג כתב:ראשית יסודתו וכפי שכותב בריש הקונ' (ע' ו' ואילך באריכות כדרכו ז"ל), הוא שאין לומר בשום פנים ואופן שיהיה נס תשועה והצלה לישראל ע"י מי שאינו שומר תומ"צ, ובטח לא ע"י הכופרים, כמו שמאריך שם בתועבות ירושלים וישראל.
מעיין כתב:ספר "עת נסיון" מהרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב שליט"א - ספר מומלץ מאוד
מה שהתלוצץ מענין שוחד, הכי רק שוחד ממון הוי שוחד?, וידוע שהישראלים עד היום מטילין כל מיני לחץ וכל מיני שחדות במישרים ובעקיפין על פוליטיקא של ארה"ב, וכל העיתונים בכל העולם כולו נשפעים במדה מה מלחץ זה, ופוק חזי מה הי' בעת ביקר ראש הממשלה באמעריקה, ומה הי' תגובת העיתונים למיניהם...
אדג כתב:אם יורשה לי הקטן באלפי ישראל, לתקוע ראשי בין ההרים הגדולים, במה שכתב הגאון ז"ל בקונ' הנ"ל, ואף שנשתברו עליו קולמוסין הרבה, מ"מ תשובה מנחת את הדעת לא שמעתי, וחכם אומר על מה שלא שמע - לא שמעתי, והיפוכיהן בגולם.
דקשה לי, שראשית יסודתו וכפי שכותב בריש הקונ' (ע' ו' ואילך באריכות כדרכו ז"ל), הוא שאין לומר בשום פנים ואופן שיהיה נס תשועה והצלה לישראל ע"י מי שאינו שומר תומ"צ, ובטח לא ע"י הכופרים, כמו שמאריך שם בתועבות ירושלים וישראל.
ודבריו מרפסין איגרי לכאו', שכמה ניסים נעשו לישראל בכל הדורות, וחגגו אותם (ואין אני מדבר כל עיקר אי שייכא בהכי חובת תקנת הלל וכדו', כ"א חובת הודאה בלחוד) בשמחה ולדורות, ורווח והצלה יעמוד ליהודים ממקום אחר, אפילו שהוא אחר - ממנו תשועה וממנו הצלה.
ודבר זה פשוט ואין צריך לפנים. ורק ע"ד משל אציין רק את ימי כ"ו וכ"ז שבט שאיתא במגילת תענית דאין לספוד וכו' בהם, ושניהם היה מעשה בידי עכו"ם.
ואפשר עמד ע"ז הג' הנ"ל ז"ל בקונ' זה, אך אין שעת הכושר לעיין בו כל הצורך, ורק בחפזי בקוראי את דברי פתיחתו נוראות נפלאתי.
אראל כתב:ובכן כשהניסים באים על ידי כפורים גמורים עוזבי תורה הדורסים על דת תוה״ק בגאוה ובוז בודאי שאלו הניסים לאו ממקום קדוש יהלכון.
אראל כתב:הספר עת נסיון של הרב דאמב מוכיח בפרטי פרטיות כל התכנון של הצבא מצד הערביים ומצד המדינה ומוכיח שלא היה שום מעשי ניסים כי אם דרך הטבע חלשים ביד גיבורים וערביים פרימיטיביים ביד צבא משוכלל זה הכל (אתה יכול להתווכח בזה אם תרצה)
ישראל הר כסף כתב:כאשר ידוע לנו מנהג רבבות אלפי ישראל שליט"א שלא לציין את כ"ח באייר המכונה 'יום ירושלים' כלל, וודאי שלא לקבוע בו אמירת הלל, וכך נהגו מימים ימימה ע"פ רבותינו זי"ע, נשאלת שאלתו של הג"ר שריה דבליצקי שליט"א ביתר שאת וביתר עז, מה טעם יש בדבר, והרי אין ספק ואין חולק על כך שנסים גדולים התרחשו וישועה גדולה באת לנו, וממוות בטוח לחיים נצלנו, ובכגון דא לכאורה היה ראוי לגמור את ההלל בשם ובמלכות, ולכל הפחות לומר את ההלל בלא ברכה ולהרבות בשירות ובתשבחות.
ברור שיש מה לדון בפן ההלכתי, וכפי שהאריך בשו"ת מנחת יצחק ח"י סי' י, אך מדבריו של מרן בעל הקהילות יעקב שצוטטו שם בשולי הדברים נמצינו למדים שבנידון זה כרוכים 'עקירת יסודות בדיני תוה"ק ר"ל', מה שמביא אותנו למסקנא כי הנידון כאן אינו הלכתי ביסודו, אף כי ודאי שגם להלכה הפסוקה יש מה לומר בנושא זה, אלא הוא השקפתי – כללי, ואינו מצטמצם לדיניו של הלל ומתי יש לאמרו.
אראל כתב:אדג כתב:אם יורשה לי הקטן באלפי ישראל, לתקוע ראשי בין ההרים הגדולים, במה שכתב הגאון ז"ל בקונ' הנ"ל, ואף שנשתברו עליו קולמוסין הרבה, מ"מ תשובה מנחת את הדעת לא שמעתי, וחכם אומר על מה שלא שמע - לא שמעתי, והיפוכיהן בגולם.
דקשה לי
....
ואפשר עמד ע"ז הג' הנ"ל ז"ל בקונ' זה, אך אין שעת הכושר לעיין בו כל הצורך, ורק בחפזי בקוראי את דברי פתיחתו נוראות נפלאתי.
אתה סותר עצמך מיניה וביה
קודם אתה כותב ׳תשובה מנחת את הדעת לא שמעתי׳ כאילו התעמקת בכל מה שכתב האדמו״ר עברת על בתרי דבריו אדורך און אדורך
ולבסוף אתה כותב ׳ורק בחפזי בקוראי את דברי פתיחתו נוראות נפלאתי׳ כלומר לא החה לך פנאי לעיין בדבריו
ומכותלי דבריך ניכרהשלא עיינת כלל בדבריו של האדמו״ר שעיקר יסודו שהניסים יכולים לבוא מצד הטומאה כמו שכתוב בתורה בפרשת נביא השקר ונתן לך אות ומופת כי מנסה ה׳ אלקיכם אתכם, ובכן כשהניסים באים על ידי כפורים גמורים עוזבי תורה הדורסים על דת תוה״ק בגאוה ובוז בודאי שאלו הניסים לאו ממקום קדוש יהלכון
וכל מה שקשקשת לא נגע ולא פגע שם המדובר שהניסים נעשו ע״י עכו״ם שאינם בני תורה ומצות כלל
הספר עת נסיון של הרב דאמב מוכיח בפרטי פרטיות כל התכנון של הצבא מצד הערביים ומצד המדינה ומוכיח שלא היה שום מעשי ניסים כי אם דרך הטבע חלשים ביד גיבורים וערביים פרימיטיביים ביד צבא משוכלל זה הכל, (אתה יכול להתווכח בזה אם תרצה)
ישראל הר כסף כתב:נשלח אלי ע"י חבר.
כאשר ידוע לנו מנהג רבבות אלפי ישראל שליט"א שלא לציין את כ"ח באייר המכונה 'יום ירושלים' כלל, וודאי שלא לקבוע בו אמירת הלל, וכך נהגו מימים ימימה ע"פ רבותינו זי"ע, נשאלת שאלתו של הג"ר שריה דבליצקי שליט"א ביתר שאת וביתר עז, מה טעם יש בדבר, והרי אין ספק ואין חולק על כך שנסים גדולים התרחשו וישועה גדולה באת לנו, וממוות בטוח לחיים נצלנו, ובכגון דא לכאורה היה ראוי לגמור את ההלל בשם ובמלכות, ולכל הפחות לומר את ההלל בלא ברכה ולהרבות בשירות ובתשבחות.
ברור שיש מה לדון בפן ההלכתי, וכפי שהאריך בשו"ת מנחת יצחק ח"י סי' י, אך מדבריו של מרן בעל הקהילות יעקב שצוטטו שם בשולי הדברים נמצינו למדים שבנידון זה כרוכים 'עקירת יסודות בדיני תוה"ק ר"ל', מה שמביא אותנו למסקנא כי הנידון כאן אינו הלכתי ביסודו, אף כי ודאי שגם להלכה הפסוקה יש מה לומר בנושא זה, אלא הוא השקפתי – כללי, ואינו מצטמצם לדיניו של הלל ומתי יש לאמרו.
נראה להציע שני היבטים שעלו במחשבה בהקשר לזה.
א. בילקוט שמעוני תהילים רמז קיח איתא: הודו לה' כי טוב כי לעולם חסדו, אין לישראל ממה שישלמו להקב"ה אלא הודיה בלבד על כל טובה שהוא עושה להם, וכן הוא אומר אודך ה' כי אנפת בי, ואומר א'לי אתה ואודך א'לקי ארוממך וכו'.
וצ"ב אטו שייך בכלל לשלם להקב"ה על רובי הטובות שהוא עמנו, והרי מה נשיב לו שהכל שלו, ומידו נתנו לו.
ושמעתי לבאר בס"ד, שענין תשלומין בעלמא אינו ענין של תמורה וחליפי החפץ בדווקא, אלא יסודו הוא השלמה, וכמו שמצינו דרשת חז"ל: מכה בהמה ישלמנה – ישלימנה. תפקיד התשלומין הוא להשלים חסרון, בנזיקין את חסרון הנזק, וכן במקח וממכר בא להשלים את חסרון המוכר כתוצאה מהעדר החפץ הנמכר וכל כיוצא בזה.
ומה חסר הוא השי"ת? כבר אמרו אין השם שלם ואין הכסא שלם וגו', כאשר ישנם כאלו שכופרים במציאותו ית' שהכל מידו ומכוחו, ואומרים אין ישועתה לנו, כחי ועוצם ידי עשה לי את החיל הזה כביכול נחסר מכבודו ית' וגילוי שמו בבריאה. חסרון זה בכבוד שמים וגילויו באה ההודאה להשלים, זהו התשלום על רובי הטובות.
כמדומה ש'יום ירושלים' בצביונו המוכר הוא סתירה במהותו לכל המושג של הודאה והלל. היום הזה הפך למושג ולציון דרך בהאדרת והגדלת שם המדינה ושם צבאה בעולם, כמין ישות עצמאית בעלת כח ועצמה, גם אלו אשר שילמו את מס השפתיים כפורעים חובם לניסי המקום עליהם, לא נמנעו באותה שעה מלחלוק יקר וגדולה למלכות הרשעה, ראשיה שריה ויועציה, אשר אבדה האמונה ונכרתה מפיהם, והזכרת ש"ש שבפיהם לעת מצוא בטלה באלף דברי רהב ושחץ.
מעתה מובן מדוע נפקד מקומם של שלומי אמוני ישראל מחגיגות ההודיה, זאת כאשר מבחינה ציבורית קשה להפריד בסכינא חריפא בין ההלל והודאה להשי"ת על כל הנסים לזקיפת הקומה ותחושת הסיפוק ושכרון החושים מה'עגל' החדש שגדל ומתפתח.
ב. ואף אם באופן פרטי, יש מקום לייחד הלל והודאה ליום זה לזכרון הנסים והנפלאות, הרי שכציבור יצאנו נפסדים מערבוביתם של אלו, ודי במחשבת פיגולים אחת לפסול את הקרבן.
וכבר מצינו כיוצא בזה בחזקיהו המלך שכתת נחש הנחושת וגנז את ספר הרפואות והודו לו, שכן מחמת הקלקלה לעיתים נפסדת גם התקנה, ונשחת הטוב והמועיל מפני גודל האיום שבקיום, ואם שוטה אחד יאבד טובה הרבה, כ"ש ממלכת זדון.
ה' יבדילנו מבין התועים, וילמד בינה תועים, ומלאה הארץ דעה את ה', עד שבות ה' עמו ונחלתו.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 2 אורחים