סגי נהור כתב:יש"כ על מאמר התגובה. וברוח ימים קדושים אלו: אנן דסגינן בשלימותא כתיב בן תומת ישרים תנחם, הנך אינשי דסגן בעלילותא כו'.
יהושפט כתב:עברתי מקופיא על הקונ', הוא כמובן נכתב מתוך אג'נדה ברורה מאד, תוך חירופים וגידופים על הרב אהרונוב, הכל כמנהג המדינה
ולגוש"ע, חלק מדבריו הם הבדל גישות איך להתייחס לסיפורים ואגדות שונות, חלק דחוקים נוראיים בדברי האר"י ומהרח"ו כדי להוכיח שאין כוונתם למה שכתוב בהם, וחלק טענות עניניות חלקם טובות, ואציג את עיקרם בקצרה:
א. על טענת הר"א כי מנהג ל"ג בעומר התחדש ע"י הקהילה היהודית הקטנה בצפת מעט שנים קודם בא האר,י לשם, הוא טוען בפ"ד שמדברי מהרח"ו נראה כי מדובר במנהג ותיק וידוע, ובעיקר שלא סביר שקבוצה קטנה כזו תצליח לבטל בזמן כ"כ קצר את מנהג העליה בפסח שני.
ב. ביחס לשאלה אם ל"ג בעומר הוא יום פטירת רשב"י הוא טוען כי בכמה מקורות סיפוריים מופיעה הטענה הזו, ובסיפור לא מסתבר טעות כמו בחמ"י אלא זהו חלק איטגרלי מהסיפור. נו נו. מה גם שמדובר במקורות מאה עשרים שנה ויותר מהאר"י. עוד הוא טוען שיום שמועתינו היינו כמו יום שמועה הנאמר בגמ' לגבי יום פטירה, אלא שאין שום טעם לקרוא כך ליום פטירת רשב"י.
ג. הוא מאריך בפי"ג להוכיח שההדלקה היתה לכבוד רשב"י ולא רק לאור כטענת הר"א, לא יינתי בכל הפרטים שהביא להוכיח דבריו, אבל דומני שיש טעם בדבריו, וכבר העירותי למעלה שהרב אהרונוב דחק את דברי תלמיד האוה"ח לפי דרכו. מצד שני הוא נופל במה שהוא מאשים את הר"א ומדייק למשל מאיגרת הר"ב שבהילולת שמואל הנביא מדליקים אבוקות גדולות מלבד מה שמדליקים נר תמיד, שגם האבוקות הם כמו נר תמיד, נו באמת.
ד. הוא גם מאריך בפי"ד נגד הטענה שהיה בהדלקה משום פולחן אישיות לרשב"י, ושמעולם לא שרפו חפצים, וכל הסיפור הזה בנוי על טעות, יעויי"ש.
נחכה לתגובת הרב אהרונוב
יושב בסתר כתב:
להלן תגובת הרב אהרונוב.
וידוע כי הנשמה נהנית בהדלקת הנרות והיא מתהלכת בעדוני ההוד והשמחה, ומתפשטת ומתרחבת מתוך הנאת האורה מפני שהיא חתיכת אור חצובה באור השכל, ומן הטעם הזה נמשכת אחר האור שהוא מינה אף על פי שהוא אור גופני והנשמה אור רוחני זך ופשוט, ועל כן המשילה שלמה ע"ה לנר הוא שאמר: (משלי כ, כז) "נר ה' נשמת אדם".
ספר כד הקמח בית הכנסת
חייב אדם להדליק נרות בבית הכנסת לפי שהמקום ההוא מיוחד לתפלה שהיא מפעולות הנשמה והנשמה נמשלת לנר שכן אמר שלמה ע"ה (משלי יב) אור צדיקים ישמח, וע"כ הנשמה נהנית ושמחתה מרובה באותה האור ומתרחבת ומתפשטת באותה שמחה לפי שהאור מינה וכל מין הוא מתקרב אל מינו ונהנה ומתוך שמחתה עובדת את הש"י בשמחה כי אין שלמות העבודה אלא בשמחה, ומכאן טעם להדלקת המנורה במשכן ובמקדש על דרך הפשט, ואף על פי שזה אור גופני ועצם הנשמה אור שכלי מ"מ מצינו כי נשמת האדם מתלבשת שמחה וחדוה לקראתו והיא מתעוררת בסבתו אל העבודה בשמחה, ולכך הזהירו ז"ל להדליק נרות בבית הכנסת והוא שדרשו ז"ל (ישעיה כד) ע"כ באורים כבדו ה' באילין פנסיא, כי הבית שמדליקין שם נרות הלא הוא מפואר ומכובד בעיני הבריות ומעלתו קבועה בנפשם יותר מן הבית שאין מדליקין שם, וכמו שאמרו אינו דומה פלטרין שיש לו שומרין לפלטרין שאין לו שומרין:
שו"ת תורה לשמה סימן תקכ
גם רצינו לדעת מה טעם יש בהדלקת הנר למנוחת הנפטר בבית תוך שבעה ובשלמא מה שמדליקין בביהכ"נ יש לומר דאיכא בזה מצוה לכבוד ביהכ"נ דכתיב באורים כבדו ה' וא"כ מצוה זו היא בכלל המצות שעושין למנוחת הנפטר אבל מה שמדליקין בבית הנפטר תוך שבעה מה מצוה יש בזה ומה תועלת יש ובפרט מה שמדליקין הנר יומם ולילה מה אהני שרגא בטיהרא.
ועל מה ששאלת בענין הדלקת נר בתוך השבעה בבית הנפטר דע כי כתב רבינו בחיי ז"ל בפ' תרומה וז"ל וידוע כי הנשמה נהנית בהדלקת הנרות והיא מתהלכת בעדוני ההוד והשמחה ומתפשטת ומתרחבת מתוך הנאת האורה מפני שהיא חתיכת אור חצובה מאור השכל ומן הטעם הזה נמשכת אחר האור שהוא מינה אעפ"י שהוא אור גופני והנשמה אור רוחני זך ופשוט. ועל כן המשילה שלמה הע"ה לנר הוא שאמר נר ה' נשמת אדם עכ"ל הרי לך שהנשמה יש לה הנאה מן האור ואל תתמה על זה כי גם מן הריח מצינו שהנשמה נהנית בעודה שוכנת בגוף וכמ"ש רז"ל איזה דבר שהנשמה נהנית בו זה הריח והטעם מפני שהריח הוא רוחני ולכן מגיע ממנו הנאה לנפש שהיא רוחנית וכ"ש האור שהוא יותר דק ורוחני מן הריח ועל כן בתוך השבעה אשר נפש הנפטר עודנה מצויה בתוך הבית כפי ההתחלקות וכמ"ש רבינו האר"י זצ"ל בטעם ז' ימי אבלות לזה מדליקין נר שם בעבור הנאת הנפש אך אחר ז' שמסתלקת לגמרי מן הבית אין טעם להדליק וכן אם לא נפטר האדם שם אעפ"י שהאבלים הם שם אין מדליקין. אך טוב להדליק נר תוך י"ב חודש בביהכ"נ למנוחת הנפטר וכן בכל שנה ביום יא"ר צי"ט /יארצייט, יום זכרון/ והיינו כי צריך שיאמר בפיו בשעת הדלקת הנר שהוא מדליק הנר הזה למנוחת נפש פב"ב ואז בקריאה זו שהוא מוציאה בפה יגיע הנאה לנפש האדם ההוא אפילו מרחוק וכ"ש אם מדליק על המצבה עצמה ששם משכן חלק מחלקי הנפש. והרי הודעתי לך לפי דרכינו שיש טעם ג"כ בהדלקת נרות אצל מצבות הצדיקים זיע"א כשהולכים העולם להשתטח שם.
גם דע כי באור הנר יש חמשה גוונים הידועים למשכילים וכנ"ז בר"ח והם כנגד חמשה חלקי הנפש שהם נרנח"י וד"ז גם בדברי רז"ל בתלמוד הוא מפורש במה שאמרו חמשה שמות יש לנשמה ועל כן אור הנר הוא דוגמא לנשמה ולזה יהיה לה הנאה מן האור הנדלק על שמה אך ודאי צריך להזכיר בפה שהוא מדליק שמן זה למאור למנוחת ולעילוי נשמת פב"פ וכאשר אמרנו כי בכל ענין תמצא שהדיבור פועל וכאשר תראה מה שאמרו בצרכי שבת שצריך לומר בערב שבת בכל עסק של תבשיל וכיוצא שהוא עושה זה לכבוד שבת קודש וע"י הדיבור הזה ממשיך הארת קדושה מקדושת השבת על אותו הדבר שעוסק בו וכל זה נחשב מכלל כבוד השבת כנודע.
ולכן ודאי טוב ונכון שהנר שמדליקין תוך ז' בבית וכן תוך י"ב חודש בביהכ"נ וכן בכל שנה ביום יא"ר צי"ט צריך שהבן עצמו ידליק הנר בידו בעבור אביו או אמו ויאמר בפיו בכל פעם שמדליק הריני מדליק שמן למאור נר זה למנוחת ולעלוי נפש וכו' ודבר זה נחשב לו בכלל כבוד או"א ודי בזה למשכילים. והיה זה שלום ואל שדי ה' צבאות יעזור לי כ"ד הקטן יחזקאל כחלי נר"ו
יהושפט כתב:מקופיא, אני חושב שצודק הר"א שהמנהג התפתח בין רפ"ב לש"ל, אבל נראה לי יותר סביר שזה קרה מוקדם יותר ממה שהוא טוען, על אף טענתו של"ג בעומר הוא מנהג אשכנזי, והבוחר יבחר.
איש_ספר כתב:ידועים דברי רבינו בחיי...
ועשית מנורת זהב טהור. על דרך הפשט, היה ענין המנורה במשכן ובמקדש כדי לקבוע בנפש מעלת הבית ויראתו, וכדי שתהיה יראת המקום ההוא קבועה בלבבות, רשומה במחשבות, וכענין שכתוב ומקדשי תיראו....
חייב אדם להדליק נרות בבית הכנסת לפי שהמקום ההוא מיוחד לתפלה שהיא מפעולות הנשמה, והנשמה נמשלת לנר שכן אמר שלמה ע"ה (משלי יב) אור צדיקים ישמח. וע"כ הנשמה נהנית ושמחתה מרובה באותה האור ומתרחבת ומתפשטת באותה שמחה, לפי שהאור מינה וכל מין הוא מתקרב אל מינו ונהנה, ומתוך שמחתה עובדת את הש"י בשמחה כי אין שלמות העבודה אלא בשמחה. ומכאן טעם להדלקת המנורה במשכן ובמקדש על דרך הפשט. ואף על פי שזה אור גופני ועצם הנשמה אור שכלי, מ"מ מצינו כי נשמת האדם מתלבשת שמחה וחדוה לקראתו והיא מתעוררת בסבתו אל העבודה בשמחה, ולכך הזהירו ז"ל להדליק נרות בבית הכנסת והוא שדרשו ז"ל (ישעיה כד) ע"כ באורים כבדו ה' באילין פנסיא, כי הבית שמדליקין שם נרות הלא הוא מפואר ומכובד בעיני הבריות ומעלתו קבועה בנפשם יותר מן הבית שאין מדליקין שם, וכמו שאמרו אינו דומה פלטרין שיש לו שומרין לפלטרין שאין לו שומרין.
טפח כתב:יהושפט כתב:מקופיא, אני חושב שצודק הר"א שהמנהג התפתח בין רפ"ב לש"ל, אבל נראה לי יותר סביר שזה קרה מוקדם יותר ממה שהוא טוען, על אף טענתו של"ג בעומר הוא מנהג אשכנזי, והבוחר יבחר.
אשמח לבחור לאחר שאצליח להבין את עמדתך. לעומת הרב אהרונוב הטוען שזה קרה בסביבות העליה האשכנזית בשנת ש"י, לך נראה סביר יותר שזה קרה בשנת ש'. ולמה זה יותר סביר?
לגבי עניין המדורה - לכבוד או לתאורה - זה עניין סבוך שאינו נוגע רק להלכות ל"ג בעומר, אלא לנר בית הכנסת ולנר יארצייט ועוד הרבה נורמות שאיבדו את הגיונם עם המצאת החשמל. ובשנה האחרונה יצא ספר ליקוט עצום ממדים בנושא הזה, למעלה מאלפיים עמודים אם אינני טועה.
טפח כתב:הגע עצמך. אורח שהגיע לפני 5 שנים למירון, היה יכול לדמיין כי החגיגה התחילה לתפוס מקום בקרב כלל הציבור החרדי רק לפני 20 שנה? ומה לגבי מנהג ח"י רוטל, שהוא בערך בן 25 שנה? (שכחוהו וחזרו ויסדוהו).
טפח כתב:אתה מסלף מעט את התיאור. היו ציבורים מסוימים, בעיקר שתיים שלוש חצרות חסידיות, שנסעו למירון, וכל שאר רוב הציבור לא התעניין בו. הוא הדין לגבי מנהג ההדלקה עצמו ברוב החסידויות. אדרבה, כמה יאמינו לך היום שההר היה מלא בעיקר בחוגגים ממשפחות מסורתיות יוצאות מרוקו, אנשים נשים וטף, ששחטו וצלו כבשים, מנהג שהוכחד לגמרי רק לפני מספר שנים?
קשה להאמין באיזו מהירות דברים משתנים ומשתרשים, עד שהרואה לא יאמין.
אינה דומה ראיה כשמיעה:
https://www.youtube.com/watch?v=fkwR_7L ... 7%99%D7%91
יושב בסתר כתב:ב) גם במקור הסיפורי אין משמעות כזאת. 'מירון... ושם הולכים בכל שנה כל יושבי עיר הקודש צפת תוב"ב אנשים ונשים וטף ביום ל"ג בעומר, ונשארים שם שבעה ימים ואין אומרים בהם תחנון והם נקראים הלולא דבי רבי שמעון'. מאחר ושבעה ימים נקראו 'הלולא דבי ר' שמעון' בהכרח שאין מדובר ביום פטירתו. 'הילולא' שימש כמונח של ימי שמחה.
כבר הבאתי במאמר (עמ' 56) דברי ר' משה ירושלמי (תק"ג-תקי"ט): 'ובכל שנה בראש חודש סיוון כל ארץ ישראל ממש באה למירון, ועושים שם עד אסרו חג של שבועות... הימים ההם נקראים הילולא דר' שמעון בר יוחאי'. חוזר ונשנה ש'הילולא' היינו ימי שמחה, במקרה זה מראש חודש סיוון עד אחר חג השבועות.
בריה נמוכה כתב:אפשר להשוות לג' אייר ליארצייט של ר' ישעיה ב"ר משה מקרעסטירר
שבעוד עשר שנים
זה יקרא מנהג ותיק - לנסוע לציון שלו עכ"פ בציבור החסידי
למרות שראשיתו סך הכל לפני כחמש \ עשר שנים
חזור אל “בין פסח לעצרת - ספיה"ע, ל"ג בעומר, שבועות”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 20 אורחים