קאצ'קלה כתב:הנה מה שכתב התורה תמימה בפרשת משפטים פרק כב אות ריח:
אבל ראה מה שכתב ידידינו ר' זאב בספרו הנפלא.
מיללער כתב:למי כוונת התורה תמימה ב'המבקרים' שכתבו שהפירוש לרש"י בתמורה אינו מיוחס?
קאצ'קלה כתב:מיללער כתב:למי כוונת התורה תמימה ב'המבקרים' שכתבו שהפירוש לרש"י בתמורה אינו מיוחס?
הכוונה לר' יעקב רייפמאן שכתב כן בבית תלמוד, ה, עמ' 361.
מיללער כתב:בדף ב: בעי רמי בר חמא אי קטן מופלא הסמוך לאיש יכול להמיר, אע"פ שאינו בר עונשין כיון שהוא בר אקדושי עיי"ש
ושאלני א' באם ננקוט שיש כח ביד מופלא הסמוך לאיש להמיר, מה יהי' הדין בקטן שהמיר באופן שהתמורה יחול בעתיד בעת שכבר יהי' גדול, אם ילקה על התמורה כיון שבחלות התמורה כבר יהי' בגדלותו, או שהמלקות הוא על האמירה והרי בשעת האמירה עדיין היה קטן.
וכן יש לחקור לשיטת הרמב"ם דבמקדיש בעל מום לקרבן לוקה, מה יהי' אם קטן מופלא הסמוך לאיש מקדיש בעל מום באופן שההקדש יחול כשכבר יהי' גדול אם ילקה כנ"ל.
אהרן תאומים כתב:אחד מהבדיקות שערכתי לזיהוי לשון רש"י הוא שכיחות ה"כלומר" ואכן במסכת תענית יש הרבה "כלומר" יותר מהשיגרה הרגילה ברש"י וכן במסכת תמורה ממוצע של 3 -2 לעמוד, ראה למשל ערכין 38 בכל המסכת 1 + לדף
מיללער כתב:בענין האיסור להקדים תרומה לביכורים והמלקות עליה, שהגמרא דנה על זה מצד לאו שאין בו מעשה, אולי זה קושיא מטופשת, אבל לכאורה למה נחשב ללאו שאין בו מעשה כשמפריש תרומה במעשה קודם לביכורים, ואף אם נימא שכיון שתרומה לא צריך הפרשה וסגי באמירה וקריאת שם, נותן עיניו בצד זה ואוכל בצד זה אולם האם אין עיקר החיוב שיפריש בפועל?
ואולי אף כשמפריש בפועל, מה שמחשיבה להיות תרומה הוא בכל אופן הקריאת שם שבה וזה אין בה מעשה - ויש לדון עפ"י הסןגיא בזבחים במפגל בקדשים לוקה ויש מהמפרשים שכתבו דפיגול מיחשיב מעשה כיון שצריך לפגל באחד מד' עבודות, ויש לחלק.
האם יש מי שעמד בזה?
לא במפריש קא מיירי, דהיינו מעשה, שהקדיש תרומה, אלא כגון שנתן עיניו בצד זה לשם תרומה
אוצר החכמה כתב:אהרן תאומים כתב:אחד מהבדיקות שערכתי לזיהוי לשון רש"י הוא שכיחות ה"כלומר" ואכן במסכת תענית יש הרבה "כלומר" יותר מהשיגרה הרגילה ברש"י וכן במסכת תמורה ממוצע של 3 -2 לעמוד, ראה למשל ערכין 38 בכל המסכת 1 + לדף
האם חישבת את גודל העמודים ברש"י?
הסטטיסטיקה צריכה להתייחס לכמות המילים או לכמות ד"ה תלוי אם יש נטייה להשתמש במילה כלומר בתחילת הדברים יותר מאשר באמצעם.
אוצר החכמה כתב:אהרן תאומים כתב:אחד מהבדיקות שערכתי לזיהוי לשון רש"י הוא שכיחות ה"כלומר" ואכן במסכת תענית יש הרבה "כלומר" יותר מהשיגרה הרגילה ברש"י וכן במסכת תמורה ממוצע של 3 -2 לעמוד, ראה למשל ערכין 38 בכל המסכת 1 + לדף
האם חישבת את גודל העמודים ברש"י?
הסטטיסטיקה צריכה להתייחס לכמות המילים או לכמות ד"ה תלוי אם יש נטייה להשתמש במילה כלומר בתחילת הדברים יותר מאשר באמצעם.
שמואל דוד כתב:ב:
רש״י ד״ה ואפילו אם תמצא לומר כו׳ רבותא אתא כו׳
משמע מדברי רש״י דס״ל כשיטת הרמב״ם באת״ל ודו״ק.
שמואל דוד כתב:ב:
רש״י ד״ה ואפילו אם תמצא לומר כו׳ רבותא אתא כו׳
משמע מדברי רש״י דס״ל כשיטת הרמב״ם באת״ל ודו״ק.
.השוחט כתב:כוונת רש"י למה שפירש דמקדיש מוסיף חומש היינו המקדיש קרבן לעצמו, ובא לאפוקי מפודה תמורה, או מאחר, שאינו בעלים, הפודה. ולפ"ז אין דין זה קשור כלל להא דמתכפר עושה תמורה. וכמו שבאמת הדין השלישי דטוה"נ של התורם משלו על של חבירו לכאורה לא קשור.
והוא כלשון הגמרא בכמה מקומות, מילי מילי נינהו.
ובזה מובנת הערת הגר"א באות ו, שבמקומות אחרים פירש רש"י דשני דינים הראשונים מדברים באותו המקרה דהיינו של אחד שהקדיש קרבן עבור חבירו, דהוספת החומש בשעת פדיון נוהגת במקדיש, והיכולת להמיר נוהגת במתכפר, וגם הדין השלישי קשור לנושא זה ממש, אם כי בתרומה, שהתורם משלו על של חבירו טובת ההנאה של התורם, כמו בדין הראשון לגבי חומש.
ומדוע באמת פירש כאן רש"י בשונה ממקומות אחרים, זה כבר ענין למומחים לרש"י.
שמואל דוד כתב:ג.
רש״י ד״ה ה״ג - והכי ״מצאתי״ בזבחים כו׳
האם מצינו לשון זה בשאר מקומות?
אהרן תאומים כתב:שמואל דוד כתב:ג.
רש״י ד״ה ה״ג - והכי ״מצאתי״ בזבחים כו׳
האם מצינו לשון זה בשאר מקומות?
הלשון הזה "כך מצאתי" נמצא הרבה פעמים.
הכי מצאתי זה מקום יחיד!
זה מחזק את המסקנא שרש"י על תמורה משונה הוא,
אגב "לשון ירושלמי" אינו מופי רק ברש"י תמורה כמה פעמים ובמסכת "נזיר" שג"כ אינו מרש"י פעם אחת
אהרן תאומים כתב:אכן במסכת פלוני לא נמצא כדבר הזה, אלא רק בתשובות וספרים אחרים ולדוגמא אחד מהם (בסנהדרין צ"ז)כך מצאתי כתוב בשם הרב רבי שמואל בר דוד ז''ל
קאצ'קלה כתב:הנה מה שכתב התורה תמימה בפרשת משפטים פרק כב אות ריח:
אבל ראה מה שכתב ידידינו ר' זאב בספרו הנפלא.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 20 אורחים