הלל קופרמן סיפר פעם, שהיו באים אליו ברסלבים לקחת הלוואה מהגמ"ח, כדי לנסוע לר"ה לאומן, והוא ידע שהם מחזירים את זה במשך כל השנה מהאוכל של הילדים שלהם.
הוא לא ידע אם מותר לו להלוות להם בצורה הזו, אז הוא הלך לשאול את רבו, ר' שלמה זלמן אויערבאך זצ"ל.
ר' שלמה זלמן הביט בו, ואמר לו בחריפות; מה כבר יש להם בחיים שנותן להם נחת רוח? רק לנסוע לר' נחמן לר"ה, גם את זה אתה רוצה לקחת להם?
הודה לו ויצא.
ביציאתו, קרא לו ר' שלמה זלמן שוב, ואמר לו; הלל, אתה יודע, אף פעם לא באת לשאול אותי אם מותר לך להלוות כסף לאברך שאין לו מה לאכול, כדי לקנות דירה לבת שלו. אתה חושב שזו עבירה פחות גדולה מלנסוע לאומן?
ההוא גברא כתב:ההגיון אינו מובן. אם הבת היתה באה בעצמה לקחת הלוואה כדי לקנות דירה - היתה אמורה לקבל בלי ספק. וכן החתן. אם האבא לא יקח הם יצטרכו לקחת. לעומת זאת, אותו חסיד יהיה אנוס ולא יסע ודיו.
ההוא גברא כתב:רוב הזוגות הצעירים בארץ, מכל החוגים והציבורים, מעדיפים לקנות דירה ולשלם משכנתא במשך שנים מאשר לשכור דירה ולשלם דמי שכירות כל חודש.
ההוא גברא כתב:א. גם אתה מודה שזה משתלם יותר לשלם על משכנתא מאשר לשלם על שכירות, וממילא זה יחסוך כסף גם לציבור..
ב. כן, אבל סוף סוף מה לי מלווה לשווער מה לי מלווה לחתן?
(אם אתה טוען שאם יארגנו איסור הלוואות זה יועיל לחסוך הרבה התקפי לב - וודאי. אבל כל זמן שלא ארגנו איסור - הוא כבר התחייב, ועכשו ינסה לחפש גמ"ח אחר).
בברכה המשולשת כתב:ההוא גברא כתב:א. גם אתה מודה שזה משתלם יותר לשלם על משכנתא מאשר לשלם על שכירות, וממילא זה יחסוך כסף גם לציבור..
ב. כן, אבל סוף סוף מה לי מלווה לשווער מה לי מלווה לחתן?
(אם אתה טוען שאם יארגנו איסור הלוואות זה יועיל לחסוך הרבה התקפי לב - וודאי. אבל כל זמן שלא ארגנו איסור - הוא כבר התחייב, ועכשו ינסה לחפש גמ"ח אחר).
מצ"ב מש"כ בזה בס"ד בספרי
אבישי פרי כתב:מכירים ציטוטים מגדולי ישראל בנידון?
ספר "לא תתראו" של הרב שלום פרידמן, ישנו באוצר.
בן מיכאל כתב:תחילתו של פתרון באופק, מי מצטרף????
הכתבה של השבוע.
ויש מקום להזכיר כאן מליצתו הנחמדה של הגרע"י זצ"ל, ע"ד הגמרא בסוף סוכה "לוקוס לוקוס, עד מתי אתה מכלה ממונן של ישראל"- "לוקסוס לוקסוס, עד מתי אתה מכלה ממונן של ישראל", ודפח"ח.
עמיחי כנרתי
מה שנכון נכון כתב:בקשוני להכניס:ויש מקום להזכיר כאן מליצתו הנחמדה של הגרע"י זצ"ל, ע"ד הגמרא בסוף סוכה "לוקוס לוקוס, עד מתי אתה מכלה ממונן של ישראל"- "לוקסוס לוקסוס, עד מתי אתה מכלה ממונן של ישראל", ודפח"ח.
עמיחי כנרתי
שו"ת משנה הלכות חלק ו סימן ריט
ובענין הוצאות הגדולות שמוציאין לחתונות ובר מצות ואני בעניי כתבתי קונטרס בשם "לוקסוס לוקסוס עד מתי אתה מכלה ממונם של ישראל" כי בכסף זה היו יכולין לפרנס הזוג הצעיר לאיזה שנים שישבו וילמדו תורה איזה שנים אחר החתונה ולא לזרוק להבעלי מלונות והקעטערערס והשי"ת ישמרינו ויצילינו מדרכים כאלו ויוציאינו מגלות המר בב"א.
דושת"ה המכבדו ומוקירו בלתי מכירו בלב ונפש. מנשה הקטן
בימים האחרונים חגג ראש הישיבה והמשפיע הברסלבאי הג"ר יואל ראטה שליט"א את שמחת נישואי בנו בכורו.
עבור רבים מאתנו חתונת ילד נשמעת כמו פרויקט מורכב מאוד, וגם יקר במיוחד, אך במקרה זה הצליח הרב ראטה לסכם את כל הוצאות החתונה בפחות מאלפיים דולר.
איך הוא עשה את זה?
הרב ראטה הנחיל בקרב תלמידי ישיבתו את הרעיון של חתונת הצאצאים בהיכל הישיבה.
בית המדרש משמש כאולם לגברים, חדר האוכל משמש כאולם לנשים לאחר ששופץ ואובזר במראות ותקרה דקורטיבית שמשווה לו מראה של אולם שמחות מכובד מאוד.
הפרחים, כסא הכלה, השולחנות, המפות והכלים, נרכשו על ידי הישיבה זה מכבר לצורך נישואי התלמידים הלומדים בה, והם עומדים הכן לכל חתונה שתבוא בשעה טובה ומוצלחת.
את האוכל מבשלות נשות הקהילה, ובסעודה משתתפים רק בני משפחה מדרגה ראשונה, כשכל שאר האורחים באים לחופה ולאחר מכן שבים לריקודים המתנהלים מהשעה 8:00 ועד השעה 10:00 בערב. מיד לאחר מכן שבים בחורי הישיבה ומסדרים את המקום לצורך המשך הלימודים כסדרם ביום שלמחרת.
כשהגיעה עת שמחת הנישואין של בנו של הרב ראטה, הוא הודיע כי בנו ייתחתן באותה המתכונת, בדיוק כמו תלמידי הישיבה שלו, ואכן עמד בדיבורו, כך שבסופו של דבר כל ההוצאות של ליל החתונה לא עלו על 2,000 דולרים.
בשעה 10:00 החלה שמחת המצווה טאנץ, שנמשכה חצי שעה בלבד ללא גראמר או בדחן, ובשעה 11:00 בלילה כבר היתה הישיבה מסודרת ומוכנה ללימודי יום המחרת.
אולי באמת הגיע הזמן שכולנו נעתיק את הרעיון המוצלח הזה ונחתן את ילדינו בקלות ובלי הוצאות מיותרות?
אולי באמת…
תנו רבנן: בראשונה היתה יציאת המת קשה לקרוביו יותר ממיתתו מפני שהיו מוציאין עליו יציאות מרובות, עד שהיו מניחין אותו ובורחים ממנו. עד שבא רבן גמליאל הזקן ונהג קלות בעצמו והוציאוהו בכלי פשתן ונהגו כולן אחריו בכלי פשתן.
גם זה יעבור כתב:https://simchainitiative.org/?team=2
מכירים את ההודעות האלו שנוחתות בתיבת המייל ומבטיחות: "ההודעה הזו תביא לך 10,000 דולר"? ובכן, גם אם אתם למודי אכזבות, הטור הבא באמת יכול לחסוך לכם מאות אלפי שקלים(!). לא רק לכם, אלא גם לכל האנשים שאתם באמת אוהבים. זה תלוי בכם.
סתם בשביל הרושם, בואו רגע נדבר על יגאל הורביץ. שר האוצר שנבחר להתמודד עם האינפלציה הכלכלית של ישראל בתחילת שנות ה-80. אלו היו שנים נוראות. הכלכלה התרסקה. הכסף הישראלי איבד ערך. חבילת במבה אחת עלתה אלפי שקלים.
הורביץ הגיע לתפקיד, מיד אחרי שהשר הקודם שמחה ארליך התפטר. ארליך הותיר אחריו ירושה נוראית. גרעון אדיר וכלכלה מדורדרת. הורביץ המסכן היה זה שנאלץ להתמודד עם ההשלכות. והוא התחיל לעשות את מה שכל אדם שפוי עושה כשאין לו כסף: מפסיק לבזבז.
וכך הוכתר האיש היקר הזה בתואר - "יגאל אין לי". וזאת על שם צמד המילים שהיו חביבות עליו, כתשובה לכל בקשה תקציבית: "אין לי". תשובה לא רטורית, אבל ברורה ובעיקר מתסכלת את הח"כים הרעבים. בסוף, כמו שאפשר לשער, גם הוא נאלץ להתפטר. אבל בציבוריות הישראלית, הוא השאיר מטבע לשון אחד חשוב. "מטורפים, רדו מהגגות".
עד כאן שיעור ההיסטוריה. מכאן נעבור להווה וניקח איתנו את המשפט החשוב של הורביץ: "מטורפים, רדו מהגגות!"
מי המטורפים? ובכן, כולנו! כל מי שמוציא מהארנק כסף שאין סיכוי שיהיה לו.
בעשרות השנים האחרונות, הרגלנו את עצמנו - בכל שכבות הציבור החרדי - שיש רגע אחד בחיים שבו אנחנו זונחים את כל כללי ההיגיון הלוגי שלמדנו בכיתה א', ומתנהגים כמו עוורים. תרגיל הבסיס הראשוני גורס ש: 90(-) = 10-100. או במילים: מינוס תשעים. [לטובת מתנגדי לימודי הליב"ה, נשנה גם בלשון המשנה ב'הגוזל עצים': "אִם הַיְצִיאָה יְתֵרָה עַל הַשְּׁבָח", הרי ש'המוציא' הופך ל'בעל חוב'].
ושלא יהיו טעויות. בכל תחום אחר הציבור החרדי הוא הצרכן הכי חכם שיש. משפחות שלמות עם עשרה ילדים ויותר, מצליחות לשרוד חודש שלם באמצעות מלגה של אבא מהכולל, ובעוד תוספת של אמא מהבית ספר. איך זה עובד? דרך החיסכון וההתנהגות השפויה. המשפחות הללו ממעטות ברכישות בגדים. מסתפקות במועט. לא טסות לחופשות, וכן עורכות השוואות בין המחירים.
בקיצור מתנהלים בהיגיון. בצורה שמעוררת השתאות.
כל זה טוב ויפה, עד לרגע אחד שבו הכל נגמר. יודע את זה כל ילד במגזר: חתונות הילדים.
פתאום כשזה מגיע לשלב הזה, ההיגיון הכלכלי של "אין לנו מספיק" נגמר. יהודים של צורה מוצאים את עצמם דופקים על דלתות, אוספים כסף. יהודיות של משפחה, לוקחות על עצמן עוד ועוד עבודות. כל הכללים של 'הסתפקות במועט' נזנחים, לטובת העיקרון הקדוש של "אנחנו לא אחרת מכולם".
והכל בשביל מה? הכל בשביל שלוש וחצי שעות של ריקודים באולם שמחות, עם אוכל לא-משהו, עם תזמורת של ארמון אצולה אירופי מהמאות הקדומות ובעיקר עם לבוש יקר שגם בפורים הוא מכביד מדי. שלוש שעות של ריקודים בלי-קצב, של בחורים צעירים שרים את אותם ניגונים ששרו אתמול ושישירו מחר.
בשביל הכיף הזה, שאחרי שלוש שעות מתפוגג, הורים חרדים יצטרכו לשנות את חייהם: יהיו אבות שיאלצו לעזוב את הכולל, אמהות שישטפו חדרי מדרגות, ילדים שיאבדו את החום המשפחתי - והכל למה?! לשם מה?!
ולא, המילים הללו לא באות להטיף מוסר, או להוסיף ביקורת על הציבור הכי טוב וקדוש בעולם. להפך, הן באות להציע מבט. אנחנו מצויים ברגעים היסטוריים! יש לנו הזדמנות אדירה לחולל שינוי. הזדמנות של כמה שבועות לשנות את ההיסטוריה! יש לנו הזדמנות לחסוך לנו עצמינו, להורים שלנו ולילדים שלנו מאות אלפי שקלים!!
עכשיו, במוצאי קורונה, נגמר התירוץ של "אף אחד לא מסכים להיות ראשון". החתונות הראשונות כבר התרחשו. עשרות זוגות מאושרים ומחותנים משוחררים – צועדים ברחובותינו. הם חיתנו בחצרות, בבתי כנסת, בחניונים ובכל מקום שבו נכנסים עשרים משתתפים, ותתפלאו, שום דבר לא קרה. הקידושין חלו. התמונות צולמו והריקודים נרקדו.
אדרבה, בכל חתונה שכזו בולט החותם האישי, השמחה המיוחדת של המשתפים הקרובים, ומרחוק מלוות אותם ברכותיהם של כל אלו שלא נאלצו לטרוח מרחוק רק כדי "לומר מזל טוב" ולברוח בחזרה הבייתה ולהתלונן שנמאס להם מהמחויבות. אלו שהגיעו לשמוח איתם, היו אלו שבאמת חשובים להם. בלי ילדים ובלי קשקושים מיותרים.
ריבונו של עולם, למה שלא נמשיך את הטוב הזה?!
דווקא עכשיו, כשאלפים מאיתנו יצאו לחל"ת ועוד אלפים ספגו נזקים אדירים, הגיע הזמן לעצור את הטירוף.
אל תצפו שהעסקנים יעשו זאת בשבילכם. רובם הגדול טרוד עכשיו בפתיחת עוד ועדת קבלה לסמינר, או בדאגה לגיוס חתימות נגד עוד מישהו. ואגב, הם האחרונים שיוותרו על האירועים הללו, שהפכו לנשף מביך של יח"ץ, שבו אין חתן ואין כלה, רק אבא מחותן שמצטלם מחובק עם חבריו ה'ידוענים' ומפרסם 'גלריה' בכל במה אפשרית.
אז מהם לא תבוא הישועה. רק מאיתנו.
זאת ההזדמנות שלנו. החתונות הראשונות שיתקיימו בשבועות הקרובים שאחרי הקורונה, הן שיקבעו את ההיסטוריה.
זוהי קריאה אחרונה למתחתנים ולמחתנים בשבועות הקרובים. להורים ובעיקר לחתן ולכלה הטריים. אתם אוהבים את ההורים שלכם? את דואגים לרווחה שלהם? או שבשביל ארבע שעות, אתם חושבים שהחיים שלהם חייבים להשתנות?
זה הרגע לבוא הבייתה. לעמוד מול אבא ולומר: נכון, את האחים והאחיות שלנו חיתנתם בצורה אחרת. אבל אנחנו מבינים, העולם השתנה. אנחנו נשמח הרבה יותר אם לא נצטרך בעוד כמה שנים לכנס את כל המשפחה בשקט-בשקט מאחורי גבכם ולנסות לחשוב איך מצילים אתכם מעיקול דירה ומקריסה טוטאלית.
נערוך את השמחה שלנו בצורה הרבה יותר משפחתית, הרבה יותר שמחה והרבה יותר זולה.
תחשבו על זה. עוד חמש שנים, ביום הנישואים שלכם, כשאף אחד סביבכם כבר לא יזכור את התאריך, אתם תהיו גאים. הצלתם מאות משפחות. תרמתכם 'הכנסת כלה' לאלפי זוגות. שיניתם את ההיסטוריה.
מזל טוב! דורות ישרים מבורכים ומאושרים!
הכותב הינו היסטוריון ועורך המשנה במגזין 'משפחה'
דרומי כתב:יישר כח גדול לכל הכותבים בענין זה.
עוד לא הגעתי לחתן ילדים, אבל בכל פעם שבה אני נאלץ לבקש 'טרמפ' ולנסוע שעה הלוך ושעה חזור כדי לשהות באולם החתונות למשך כרבע שעה ולהשאיר צ'ק של כמאה ש"ח, אני חושב לעצמי מחדש: מתי ייעצר התהליך המשונה והמיותר הזה?!
ולאידך, בחתונות שבהם אני באמת בן משפחה קרוב (עדיין לא כאב, כאמור, אבל כאח או כדוד), אני תוהה לעצמי - למה בשמחה משפחתית אני אמור לשבת בצפיפות ולקבל כל כך הרבה לחיצות ידים מאנשים שאני בכלל לא מכיר?...
יושב ירושלים כתב:
אין לי שמץ של מושג מה התועלת, והאם יכולה לצאת מזה תועלת כלשהיא, אבל אולי כדאי לנסות.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 63 אורחים