יושב הארץ כתב:למשל רמ"מ משקלוב כתב שאחר שיבנה החורבה יבוא המשיח.
יושב הארץ כתב:הרמח"ל כותב שמשיח בן יוסף יקבץ את יהודה ומב"ד את עשרת השבטים,
יושב הארץ כתב:מצאתי ברידב"ז שכותב שקיבל מתלמידי הגר"א שבנין בית המקדש תהיה לפני ביאת משיח בן דוד, וזה חידוש.
יושב הארץ כתב:עיין כאן בארוכה מה שדנו בזה בפורום:
מעט דבש כתב:
ספר שלם חיבר הגרי"א ויינטרויב נגד השקפות אלו, ועדיין תולים בו את שיטתם?
הנה ציטוטים מספר 'התקופה בסערת אליהו' (מאמר ג, ענף א) מהגרי"א ויינטרויב זצ"ל:שבוש ההשקפה שקיבוץ הגלויות הוא התחלת הגאולה
א. מרגלא בפומייהו של המון העם, אשר חדרה כבר גם לתוך כותלי ביהמ"ד, וגם מצאה לה קן שם, כי מתראה היום האתחלתא דגאולה, כי הרי מתקיים לעינינו קיבוץ גליות, אחינו בני ישראל המפוזרים בארבע כנפות הארץ, חוזרים לחדר הורתם כאן בארה"ק. וכי מילתא זוטרתי היא.
נבאר עומק השיבוש שיש בפתגם זה... (עיי"ש באריכות)
ה. נמצא דחזרתם של אחינו בני ישראל כהיום לארץ הקודש, אין ענינו כלל מהלך השייך לקיבוץ גליות, רק היות שכאן הוא המקום שבו יתראה כל עיצוב דמותו של 'שחוק השעה לרשע', ועדיין צריכה כנסת ישראל לרדת לתוך שאול תחתית כזו של הגלות להתברר, על כן מתקבצת כאן קומתה להתנסות ולהתברר... (עיי"ש באריכות).
ח. בבואנו לסיים ענף זה, החלטנו להעיר על מכשול לרבים בזמנים האחרונים, והוא הדפסת ספר שנקרא "קול התור", ובפרט בהקדמות שנדפסו בתוכו ואודותיו.
כי אחזו לנו שועלים קטנים מחבלים כרמים, בפה דובר גדולות, ובלב מלא אהדה לשחוק הרשע והצלחותיו, והרחיקו לכת בדמיוני כזב לתוך רקיעי שוא, כאותם נביאי שקר שהניאו לב בני ישראל משמוע בקול נביאי ה', ופיטמו אותם בהבלי השוא כי אכן יש להרע חן בעיני ה', ובם הוא חפץ.
ומלבד מה שלא הרגישו בזיופי הכתבים הללו, עוד אחזו בם לראיה גמורה על דמיוני הבל הללו, ותלו שטותם באשלי רברבי, תלמידי ביהמ"ד של הגר"א ז"ל.
כל זה עלה להם מפני דמיונם המוליכם שלל בדרך לב רצונם, והאהבה לרע, והמצאו חן בעיניהם הגיע לטינא בלבם, אשר הכשירתם מעתה לראות את לבושי הקדרות של שעה זו, כגינוני מלכות שעליהן רוכב אורו של משיח.
למען שמו באהבה כתב:זהו לא נראה מהלשון של רמ"מ בתור אמונה שכן יהיה אלא תקווה ובקשה
הוא כותב שם בהתחלה ואף אם לא יהיה זה בימינו
כבר הורה הגר"א: לא לסגור תלמודי תורה - במגיפה
פתיחת תלמודי התורה הליטאים למרות איסור משרד הבריאות הממשלתי עוררה סערה והוראות סותרות, אך מסתבר ש"כבר היה לעולמים", שלא הפסיקו תלמודי תורה בגלל מגיפה (חרדי)
ישראל שפירא|א' בחשוון תשפא 16:41 19.10.20
פתיחת תלמודי התורה הליטאים למרות איסור משרד הבריאות הממשלתי עוררה סערה והוראות סותרות יצאו מבתי גדולי הדור. "מעשה עסיסי שלא היה" התפרסם על האברך הליטאי שביום ראשון בבוקר אץ ורץ להביא את בנו לתלמוד התורה, ומיד אח"כ מתקשר למשטרה להלשין על העבירה החמורה שעשה...
אך כנראה ש"כבר היה לעולמים", ועל כך שאי אפשר להפסיק את הבל פיהם של תלמידי בית רבן הקדושים, בשביל מגיפה שלא ברור מה היא מזיקה לילדים צעירים וכו' – מדור 'היסטוריה ואקטואליה' חושף לקוראיו: רבינו הגר"א מווילנה התגלה לגדולי תלמידיו לפני 200 שנים, והורה להם לבל יבטלו את הבל פיהם של ילדים!!
ומסתבר שלכן בר"ח חשוון תשפ"א הורו גדולי ישראל הליטאים (רבני הפלג הירושלמי הורו זאת כבר באדר תש"פ וכן ק"ק בעלזא וכו') שיש לחזור לספסל הלימודים, ואין לבטל תורה שמחזיקה את העולם כולו!
וכך מסופר על גדולי תלמידי הגר"א: הגה"ק רבי הלל ריבלין ועימו הגה"ק רמ"מ משקלוב שזכו שאדונינו הגאון מווילנה 'משיח בן יוסף' התגלה אליהם ברחבת הכותל המערבי שריד בית מקדשינו והורה להם שגם במגיפה, יש ללמוד תורה וחס וחלילה לבטל את הבל פיהם של תינוקות של בית רבן.
וכך העיד הצדיק הירושלמי רבי ישעיהו חשין, בימי המגפה הקשה בשנת תקע"ט (1819) שפרצה בירושלים בתקופה העלייה הראשונה של תלמידי הגר"א, שמפאת המגיפה נהגו לברוח לכפר 'נבי סמואל', ושם התגוררו באוהלים עד יעבור זעם, זולת ילדי התשב"ר שהשאירו אותם עם המלמדים בתוך תלמוד התורה בירושלים למרות שהייתה בסכנת מגיפות רח"ל.
ארע והגיעו הורי הילדים שלא טעמו טעם חטא, לפני רבי הלל ריבלין ורבי מנחם מנדל משקלוב, והתחננו על חיי בניהם, שמסתכנים וממשיכים ללמוד בתלמוד תורה בירושלים המוכה במגיפות?!
באותו לילה הלכו גדולי תלמידי הגר"א לכותל המערבי שריד בית מקדשינו ועשו שאלת חלום מרבינו מרנא שרף ה' הגר"א, וקיבלו תשובה: "חלילה להוציא את התשב"ר מהעיר, ובערב שבת תפסק המגיפה לגמרי".
מבהיל שכך היה ! ! !
העדות הנ"ל מקבלת חיזוק עם שינוים קלים, מכתב ידו של הגאון רבי משה טרייצקי זצ"ל שהלך לעולמו בתאריך ח' סיון תשע"ח, שרשם את זיכרונותיו מסבו הגאון רבי ישעיהו חשין כפי ששמע מפה קדוש רשכבה"ג מרנא המהרי"ל דיסקין ראש גולת אריאל כפי שפורסם בעיתון ה'פלס' באדר תש"פ.
להלן תמלול של כתב ידו של הרב משה טרייצקי בשינוים קלים:
"בשנת תקע"ט (1819) היה מתי מעט של תלמידי הגר"א שהתגוררו בירושלים, ובראשם עמד רבי הלל משקלוב, שהיה מהמתיישבים הראשונים בארץ ישראל[1], ארע ופרצה מגפה חמורה בעיר אשר כמותה לא הייתה רבות בשנים, או אז הערבים החליטו לצאת מהעיר עד יעבור זעם - ולכן תלמידי הגר"א יצאו כולם אל הכפר 'נבי סמואל'.
רבי הלל משקלוב שם נפשו בכפו, והלך להתפלל בכותל המערבי, בפני אדון העולמים שיחוס על בניו, ויעצור את המגיפה, ומרוב בכי נרדם ר' הלל על רצפת הכותל.
בשנתו חלם חלום: "והנה איש עטור שיבה עומד לפניו, זקן לבן צחור כשלג יורד על חזהו, ופניו כמלאך אלקים, ויכר ר' הלל בהזקן את דמות רבו הגר"א מווילנא, אשר עודד תמיד את העליה וההתישבות בארץ ישראל והודות לו קם והיה הישוב הזה. וישפוך ר' הלל את לבו לפניו, ויחל לספר לו על המגפה אשר פרצה בהעיר והפילה חללים רבים".
"אך הזקן לא נתנו להמשיך בדבריו, ויאמר לו בחרי אף: למה רוקנתם את העיר מאנשיה? למה בטלתם תורה מתינוקות של בית רבן? קול התורה המצפצף ועולה מבתי כנסיות ובתי מדרשות, מפי תינוקות שלא טעמו טעם חטא, כוחו לבטל ולהסיר מחלות וצרות, ולקרוע רוע הגזירות! למה השבתם תורה מפיהם ועזבתם את העיר בבהלה?!".
ממשיך מרנא הגר"א בחלומו של רבי הלל ריבלין להורות: "ועתה לך וכנס את כל ילדי ישראל בעיר הקדש, חזרה לעיר להגות בתורה יומם ולילה בלי הפוגות, ישקף ד' וירא, יעלו אל כסא כבודו קולות התורה וירחם ד' על עמו ועל עירו".
ר' הלל קם משנתו, וסיפר זאת לחבריו, שהאמינו לו[2], וחזרו תלמודי התורה לפעול: "ומאז לא היה פרץ וצווחה בעיר, והמגפה נעצרה ולא נשאר כל זכר והחיים חזרו למסלולם".
המעניין ביותר שרבי ישעיהו חשין סבור שספר 'קול התור' שפרסם ר' שלמה זלמן ריבלין צאצאו של רבי הלל ריבלין הרי הוא אמת לאמיתה ויצאו הדברים מפה קדוש של רבינו הגר"א זי"ע.
יש לציין שמרן רשכבה"ג הגרמא"מ שך חולק עליו מכל וכול, ותלמידו רבי ישראל אליהו וויטרוב כתב קונטרס שלם בו הוא מוכיח שזה המצאה של ציונים רח"ל, ולא יתכן שהדברים נאמרו מפיו של הגר"א.
כותב הרב וויטרוב בהסכמתו של מרן הרב שך: "הדפסת קול התור... כי אחזו שועלים קטנים מחבלים בכרמים.. ובלב מלא אהדה לשחוק הרשע והצלחותיו, והרחיקו לכת בדמיוני כזה לתוך רקיעי שוא כאותם נביאי שקר... פיטמו אותם בהבלי השוא.. דמיוני הבל ותלו שטותם באשלי רברי תלמידי ביה"מ של הגר"א" (ופלא על עיתון 'הפלס' שציטט את רבי ישעיהו חשין [בעדותו על גילוי הגר"א שנעשה לרבי הלל ריבלין בשעת המגיפה] בשעה שהוא שחלק על פה קדוש מרן הרב שך, וסבר שקול התור הינו דברי תורה שיצאו מאת הגר"א).
----------------------------------
[1] יש לציין שחוקרים סבורים שאין זה נכון, ומשפחת ריבלין אינה הייתה מראשוני העולים לארץ ישראל, ראה בספריו של ד"ר אריה מורגנשטרן ופרופסור עמנואל אטקס שהוכיחו שבשנה זו אין ר' הלל ריבלין היה בארץ ישראל.
[2] בשינוי מהחוקרים בימינו שאינם מאמינים לו (ראה בענין זה את מחקריהם של של ד"ר אריה מורגנשטרן, ופרופסור עמנואל אטקס) אומנם החוקר והסופר החרדי הרה"ח ר' יאיר וינשטוק סובר שעדות זו בכתב ידו של רבי משה טרייצקי היא מהימנה לחלוטין, והוא אף מצטט אותה, אולם הוא מדגיש שהוא לא לוקח צד חלילה בוויכוח שבין גדולי ישראל אלא רק מצטט סיפור.
ישראל שפירא, הינו היסטוריון, חוקר עמית במכון 'עד הנה' לחקר יהדות גליציה ובווקבינה, מרצה ומדריך טיולים
הכהן ההדיוט כתב:נו באמת, אז הפלס חשף וכיכר השבת העתיק.. כבר הוכח מעל לכל ספק שהגה"ק רבי הלל ריבלין לא היה בירושלים באותם שנים בהם נטען שחלם את החלום...
יושב הארץ כתב:א. ממש לא מדוייק הצגת הדברים. מורגנשטרן מביא במקו"א שהיה בוילנא ר' אליהו בן ר' שבתי, שכלל לא ידוע אם באיזה שלב כלל עלה לא"י יחד עם אביו, בסופו של דבר הבן קבור בוילנא.
ב. האג ואמסטרדם סמוכים מאוד זה לזה.
ג. בנוגע לאגרת הגר"א אכן משמע שהיו לו בנים קטנים כשחשב לעלות. אולי היו לו עוד בנים קטנים שנפטרו בקטנותם (זה יותר היה מצוי מאשר לעלות לא"י דרך הולנד). או שמא ניסה כמה פעמים לעלות. ומ"מ אין נפקותא גדולה למעשה בכל הנ"ל.
איש_ספר כתב:המחקר כתב:שים לב שהגברדיה אינה נזכרת בפזמונים ולא במאמרים של ר' יושעה. היא אכן סיפור מאוחר. אלא שיש עוד אנשים מלבד ריבלין שמספרים עליו, לפי מה ששמעו מאבותיהם... אז גם בזה אני לא יודע מה לומר.המחקר כתב:ההוכחה הכי טובה לכך שהגברדיה וחזון ציון וכל המעשיות הללו נכונים
היא העובדה שאף אחד לא מחה בעת פרסומם.
העובדה שהיום לאחר שבעים שנה זה מרגיז אנשים וגורם להם לכתוב מאמרים מלומדים להוכיח שמדובר בבדיות, היא היא ההוכחה לכך שאי המחאה בזמן אמת, פירושה הסכמה.
כ"כ מהר גיבשת עמדה...?
ראשית כבר בשנת תשל"ד פרסם ר"ב לנדו מאמר בדגלנו תחת הכותרת: עוללות ירושלים שאין להם שחר, ובו הוא כותב כי כל עלילות הגברדיה הם פרי דמיונו של הכותב. למותר לציין שהמאמר נסקר בסקירה המקיפה של הר"י אביב"י.
אגב נפלאות הגברדיה וכלי זיינם המכונה שמערלה (ע"ש ר' שמריהו ממוהיליב ור"ש צוקרמן - שם עמ' 89!) מיוחסים ע"י הסופר לשנות תק"פ- תק"צ. הוי אומר כמאה עשרים שנה קודם פרסום הספר....) מסופקני אם בשנים ההם היה מי שיכל להכחיש...
והעיקר, ספר מסוגו של חזון ציון, על כל נפלאותיו כי רבו, לא מצריך ביקורת מלומדת, כל אופיו הוא אגדתי ומה שמכונה הגיוגרפי ואין ממנו כל ציפיות של תיאור היסטורי אמין. כשם שאיש לא טרח להזים את ספר הזכרונות לאדמו"ר הריי"צ או את הרומנאים של ר"מ להעמאן. שני האחרונים, על השוני שבהם, מטרתם היא חינוכית ולחלוטין לא כתיבה היסטורית.
איש_ספר כתב:מסתבר שבתחילה גם רב"ל אכל מפינכת הלאקשין של המשפחה הלוחמת, ורק כעבור כמה שנים התעשת...
בריושמא כתב:איש_ספר כתב:מסתבר שבתחילה גם רב"ל אכל מפינכת הלאקשין של המשפחה הלוחמת, ורק כעבור כמה שנים התעשת...
הרב איש ספר,
תגלית נאה וחשובה גילית. מציאה יפה, ותודה גדולה על הבאתה הנה.
בוודאי שמת לבך לתאריך: א' באייר.
הכנה יפה ליום העצמאות, לאמר: הגברדיה שלנו - שערי צדק, בשמה העברי - קדמה להגנה ולצה"ל.
היא - הגברדיה - הגנה עלינו מן הערבים הקמים עלינו להורגנו.
ומהו 'תורן'?
האם הוא ה'אבא' של זרקור ושל מרוה לצמא?
יושב הארץ כתב:מחובת האמת שהיא נר לרגלי, כמה תובנות חדשות שעלו לי.
א) ר' הלל משקלוב כתב במכתב לחתנו ר' שמריה לוריא אחרי שעזב את הארץ, שהגיע לארץ שלא כרצונו כידוע לכל רק נמשך מעבותות אהבה מאת המסבב כל הסיבות.
בהתחלה חשבתי שמתכוון אך ורק לאהבת ארץ ישראל. אבל התבוננתי בתאריכים של הנפקת הרשיונות והעליה.
א. מורגנשטרן הביא בספרו "השיבה לי-ם" צילום בקשה של ר' הלל משקלוב לעלות ארצה בחודש ניסן תקצ"ב וקבלה בכ' ניסן באותו שנה (עמ' 47). מקריאת כל התאריכים שהובאו נראה בעליל שר' שמריהו חתנו שעלה יחד איתו עלה ממש בסוף תקצ"ב, חצי שנה לפני ר' יהוסף שוורץ שעלה בניסן צ"ג כפי עדותו, וחזר בערך בתמוז תקצ"ד (שם עמ' 272). זאת אומרת שר' הלל הנפיק את האישור שלו ברגע האחרון שבועות ספורים לפני שיצא למסע הארוך והגורלי שלקח לפחות חמשה חודשים בימים ההם. ואילו ר' שמריה הוציא את האשרה חודשיים וחצי קודם.
ואילו במסמך שבידי בנו ר' אליהו וכל בני ביתו הוציאו את האשרות כבר בשנת 1831.
זאת אומרת שהוא נמשך בעבותות אהבה גם לארץ ישראל אבל בפשטות אחרי בניו ולא להיפך. ואחרי שר' שמריה חזר מתאונן שרואים שבעליל ההשגחה הביאה אותו שלא כרצונו..
יושב הארץ כתב:ב) בקול התור כמעט בכל קטע מופיע המשפט "בטוריא דמשיח בן יוסף". כגון: רבים מגדולי ישראל ואנשי מעשה בכל הדורות היו בטוריא דמשיח בן יוסף.
).jpg[/attachment]
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 15 אורחים