נוטר הכרמים כתב:בפרשתינו כתוב (ט,ט): ויקריבו בני אהרן את הדם אליו ויטבל אצבעו בדם.
להלן גבי עולה (פס' יב) ושלמים (פס' יח) כתיב וימציאו, וצ"ב מאי שנא.
ובספר הכתב והקבלה הביא בשם רנ"ו (=ר' נפתלי הירץ ווייזל) לפרש דבחטאת שהיה מתן דם בטבילת אצבע היו בני אהרן אוחזים את הכלי ואהרן טבל אצבעו, ולא נתנו לידו הכלי, אבל בעולה ושלמים שהיה ע"י זריקה ע"כ שנתנו הכלי ליד אהרן, ולכך כתיב וימציאו כדאמרינן בריש ב"מ מצאתי דאתא לידיה משמע.
[/b]
איש_ספר כתב:הוורט עצמו מפורסם מאד (גם במהריל"ד עה"ת דריש כן מנפשיה ועוד) ולא בטוח שהמקור הראשון זה וויזל (אע"פ שלא מצאתי לעת עתה מקור קדום יותר).
חוצפא יסגא כתב:איש_ספר כתב:הוורט עצמו מפורסם מאד (גם במהריל"ד עה"ת דריש כן מנפשיה ועוד) ולא בטוח שהמקור הראשון זה וויזל (אע"פ שלא מצאתי לעת עתה מקור קדום יותר).
הואיל וידענו שמהריל"ד השתמש בספרו של רנ"ה ומזכירו פעם אחת בספרו שנדפס מכת"י, יש לומר דלא דריש כן מנפשיה אלא ראה אצל רנ"ה. ומה שלא הזכיר את שמו, הרי את ספרו זה כתבו תלמידים משתתפי השיעור ולא הוא עצמו.
איש_ספר כתב:הנצי"ב כתב גם במרומי שדה ריש ב"מ שם.
עמק הנצי"ב של הספרי לא יצא ע"י הנצי"ב ואין לנו ראיה מכאן אם היה הגון בעיניו להזכיר מתורתו של רנה"ו.
הוורט עצמו מפורסם מאד (גם במהריל"ד עה"ת דריש כן מנפשיה ועוד) ולא בטוח שהמקור הראשון זה וויזל (אע"פ שלא מצאתי לעת עתה מקור קדום יותר).
יג זבח השלמים אשר לעם. זה מיותר שהלא לא היו שם שלמים אחרים. ופירשו חז"ל שמפני ששלמים אלה היו הוראת שעה. כי אין שלמים בצבור רק שלמי עצרת והם קדשי קדשים נשחטים בצפון ונאכלים לזכרי כהונה לפנים מן הקלעים ליום ולילה. והי' עולה על הדעת שגם אלה כן דינם. (ובאמת היו קדשים קלים. כמ"ש לקמן (יוד י) ואת חזה התנופה ואת שוק התרומה תאכלו במקום טהור. (ר"ל בעזרת ישראל) אתה ובניך ובנותיך). וע"ז אמר שהם זבח השלמים, ששם זבח מציין סעודה של שמחה, שמאסף בו אוהבים ומיודעים, כמו כי זבח היום לעם בבמה (ש"א ט יב), כי זבח משפחה לנו בעיר (שם כף כט), ואמר שהיו זבח העם שכל העם אכלו את בשרם. וז"ש שבזה למדו שהוא שלמים לצבור שכולם יאכלו מסעודתו כמו שהבעלים אוכלים בשר שלמיהם:
איך זה מתרץ?דרך ישרה כתב:פירש"י 'הודה ולא בוש לומר לא שמעתי'.
והנה, לכ' יש כאן שני דברים, א', שהיה משהו שהוא לא ידע, 'לא שמעתי'. ב', היה כאן גם טעות בשיקול הדעת, דהרי אהרון ג"כ לא שמע, ומצד הסברא אמר כן, ומשה רבינו לא אסיק אדעתיה סברא זו, ומששמעה קיבלה, וכמ"ש 'וישמע משה'. ולמה לא הודה גם על ענין הטעות, ויאמר 'לא שמעתי וגם טעיתי בסברתי'?.
ביקורת תהיה כתב:ט יז
מִלְּבַד עֹלַת הַבֹּקֶר. רש"י: כָּל אֵלֶּה עָשָׂה אַחַר עוֹלַת הַתָּמִיד.
א. יתכן שהזכיר הכתוב את קרבן התמיד על שם שבאותו היום קרב התמיד לראשונה, כדתניא: אותו היום נטל עשר עטרות, וביניהן ראשון לעבודה.
ביקורת תהיה כתב:ט יד
וַיִּרְחַץ אֶת הַקֶּרֶב וְאֶת הַכְּרָעָיִם.
מחלקת הלשון נשמע כי 'וירחץ' מכוון אל אהרן. ויש לתהות: האומנם רחיצת האיברים הצואים היתה מצוה על אהרן?
חיים פ. כתב:ביקורת תהיה כתב:ט יז
מִלְּבַד עֹלַת הַבֹּקֶר. רש"י: כָּל אֵלֶּה עָשָׂה אַחַר עוֹלַת הַתָּמִיד.
א. יתכן שהזכיר הכתוב את קרבן התמיד על שם שבאותו היום קרב התמיד לראשונה, כדתניא: אותו היום נטל עשר עטרות, וביניהן ראשון לעבודה.
לכאו' מפורש בפרשת תצוה שקרב התמיד בשבעת ימי המלואים. ואמנם רש"י בשבת פז: פי' ראשון לעבודה דהיינו תמידין. וצ"ע.
ביקורת תהיה כתב:ט יז
מִלְּבַד עֹלַת הַבֹּקֶר. רש"י: כָּל אֵלֶּה עָשָׂה אַחַר עוֹלַת הַתָּמִיד.
ב. שמא לאחר הקרבת החטאות והעולות והמנחה הקריבו את מוסף ר"ח, ורק לאחריו הקריבו את השלמים, ולפיכך נכתב 'מלבד עולת הבוקר' כאן.
חיים פ. כתב:לכאו' מפורש בפרשת תצוה שקרב התמיד בשבעת ימי המלואים.
ראשון לעבודה. פירוש, לעבודת צבור, כדתניא בסדר עולם: בו ביום הקריבו תמידין ומוסף של ראש חדש. וכן מצינו בפרשת הצווי דכתיב: 'שבעת ימים תכפר על המזבח וקדשת אותו והיה המזבח קדש קדשים, וזה אשר תעשה על המזבח כבשים בני שנה שנים ליום תמיד', משמע אחר שבעת ימים שישלים קדושו של מזבח תעשה על המזבח כבשים וכו', ובפרשת עשייה בכל ימי המלואים לא תמצא עשיית התמיד, [אבל] בשמיני כתיב 'מלבד עולת הבוקר'.
א. לפירוש הראשון, דבא הכתוב ללמד שאין עולת העם פוטרת עולת התמיד ולא קודמת לה, אין מיושב מדוע נאמר דבר זה אחרי המנחה; אחרי העולה היה לו להאמר! והפירוש השני הוא דלא כפירוש רש"י, ואנן על פירוש רש"י קיימינן.אליהו חיים כתב:א. עי' ברמב"ן ב' פירושים ובשניהם מיישב למה נאמר דוקא כאן.
ב. מהיכ"ת הקרבת קרבן ר"ח יהא בדיוק בין קרבנות אלו להשלמים?
חיים פ. כתב:א. רש"י בפרשת התמיד בפינחס פירש שבתצוה הציווי למלואים ובפינחס לדורות.
ב. וכ"פ האבע"ז בפ' תצוה.
אך צ"ע כיצד יפרנסו את העטרה 'ראשון לעבודה'.רבי חייא בר יוסף אמר: ב' פעמים בכל יום היה משה מעמידו ומפרקו: אחת בבוקר ואחת בערב. רבי חנינא הגדול אומר: ג"פ בכל יום: אחת לתמיד של שחר, ואחת למלואים, ואחת לתמיד של ערב.
א. אהבה מקלקלת את השורה! הזכייה המוזכרת כאן היא על ההקטרה, ולא על ההדחה.אליהו חיים כתב:א. משנה תמיד ל"א ב' נטל את הקרביים ונתנן למי שזכה בהן להדיחן, [כבר מודגש הזכות שזוכים להדיח דגם זה כבוד גדול לשולחנו של ממ"ה].
ב. אהרן הכהן ימשיך עם ההעלאה והקטרה.
ג. יש לעיין בשינוי כאן דכתיב ב' הקטרות בפנ"ע.
ביקורת תהיה כתב:א. לפירוש הראשון, דבא הכתוב ללמד שאין עולת העם פוטרת עולת התמיד ולא קודמת לה, אין מיושב מדוע נאמר דבר זה אחרי המנחה; אחרי העולה היה לו להאמר! והפירוש השני הוא דלא כפירוש רש"י, ואנן על פירוש רש"י קיימינן.אליהו חיים כתב:א. עי' ברמב"ן ב' פירושים ובשניהם מיישב למה נאמר דוקא כאן.
ב. מהיכ"ת הקרבת קרבן ר"ח יהא בדיוק בין קרבנות אלו להשלמים?
ביקורת תהיה כתב:א.אליהו חיים כתב:א. עי' ברמב"ן ב' פירושים ובשניהם מיישב למה נאמר דוקא כאן.
ב. מהיכ"ת הקרבת קרבן ר"ח יהא בדיוק בין קרבנות אלו להשלמים?
ב. טעמא רבה אית בה, שכן קרבנות השלמים הללו שלמי שמחה היו; ואף על פי ששלמי צבור היו, מכל מקום קדשים קלים היו ונאכלו בכל הרואה לכל אדם; הלכך דין הוא שיקרבו אחר המוספין הבאים על עולת התמיד.
ביקורת תהיה כתב:א. אהבה מקלקלת את השורה! הזכייה המוזכרת כאן היא על ההקטרה, ולא על ההדחה.אליהו חיים כתב:א. משנה תמיד ל"א ב' נטל את הקרביים ונתנן למי שזכה בהן להדיחן, [כבר מודגש הזכות שזוכים להדיח דגם זה כבוד גדול לשולחנו של ממ"ה].
ב. אהרן הכהן ימשיך עם ההעלאה והקטרה.
ג. יש לעיין בשינוי כאן דכתיב ב' הקטרות בפנ"ע.
ב. בני אהרן הם שהמציאו אליו את האיברים.
ג. אין ההקטרות האמורות בפרשה זו כמשמען, שהרי טרם היתה אש על המזבח.
יש להבחין בין מלוּא ידים לבין חינוך.אליהו חיים כתב:עי' בחי' הגרי"ז עה"ת דהקרבת תמידין בז' ימי המילואים הוא מדין חינוך מזבח עם תמידין.
א. גדלם מעיד על טיבם: הגדול שבבקר והגדול שבצאן, לעומת שלמי עצרת שהיו כבשים. וראה:אליהו חיים כתב:א. מה המקור שהם בתורת שלמי שמחה?
ב. בכל הרואה לכ' לא מצאנו אלא בשילה.
האח! אמת כי לא נאמרה הקטרה על העולה בכל מקום אלא במורם מן השלמים, ומה סוד הקטרת הקרב והכרעים של עולת אהרן על העולה? אדני יי אתה ידעת!אליהו חיים כתב:נראה דמיוחד היו הקרב והכרעיים שיקטיר במיוחד אהרן הכהן וכאילו מקטירו על שאר העולה וכמדוקדק מקרא ויקטר על העולה המזבחה.
ביקורת תהיה כתב:יש להבחין בין מלוּא ידים לבין חינוך.אליהו חיים כתב:עי' בחי' הגרי"ז עה"ת דהקרבת תמידין בז' ימי המילואים הוא מדין חינוך מזבח עם תמידין.
בז' ימי המלואים מולאו ידי המזבח (ככתוב ביחזקאל: 'שבעת ימים יכפרו את המזבח וטהרו אתו ומלאו ידיו'), לאמר, הוכשר לתפקידו; ובשמיני למלואים חונך המזבח, לאמר, הוקרב עליו הקרבת בכורה.
מרן הגרי"ז מתייחס בדבריו אל יום השמיני למלואים, שבו חונך המזבח, ולא אל ז' ימי המלואים.
ביקורת תהיה כתב:אליהו חיים כתב: אכן 'בכל הרואה' שגגה היא. רש"י כותב בהדיא בפסוק 'תאכלו במקום טהור', שנאכלו תוך מחנה ישראל.
ביקורת תהיה כתב:אליהו חיים כתב:השתא דאתית להכי, גם יתכן כי לאחר רחיצת הקרב והכרעים הוליך אותם אהרן בעצמו אל המזבח ולא בניו המציאום לו? מי חכם ויבן אלה?
מקדש מלך כתב:כלל ישראל הקריבו שור ואיל לשלמים ביום השמיני למילואים. אולם אף שהיו שלמי ציבור, דינם היה כקדשים קלים הנאכלים לבעלים. הכהנים קבלו רק את החזה והשוק.
נשאלת השאלה, איך בדיוק חילקו אותם ומי אכלם?
אליהו חיים כתב:ביקורת תהיה כתב:אליהו חיים כתב: אכן 'בכל הרואה' שגגה היא. רש"י כותב בהדיא בפסוק 'תאכלו במקום טהור', שנאכלו תוך מחנה ישראל.
א"כ גם לי היה שגגה שהסתפקתי לפו"ר לומר שאולי עדיין לא היה מחנה ישראל מוגדר עד שחנו עם הדגלים איש על מחנהו ועל דגלו.
איברא דמרש"י אולי אין סתירה לכ' לדברי, דיש לפרש דבריו שמכאן לומדים בתורת לימוד דקק"ל ראויים במקום טהור אע"פ דאינם מקום קדוש, וכלשון רש"י דאלו אין צריכים תוך הקלעים אבל צריכים הם ליאכל תוך מחנה ישראל וכו' מכאן שקדשים קלים נאכלין בכל העיר עכ"ל, אמנם למעשה כמו דלא היה עיר להם כעת כן גם לא היה להם מחנה מיוחד שיתאכל שם. אמנם יתכן אולי דתוך מקום היקף הענני כבוד נחשב למחנה ישראל.
ובוודאי מדברים הראשונים או האחרונים אולי תעזור לעני ממעש.
חיים פ. כתב:אליהו חיים כתב:ביקורת תהיה כתב:אליהו חיים כתב: אכן 'בכל הרואה' שגגה היא. רש"י כותב בהדיא בפסוק 'תאכלו במקום טהור', שנאכלו תוך מחנה ישראל.
א"כ גם לי היה שגגה שהסתפקתי לפו"ר לומר שאולי עדיין לא היה מחנה ישראל מוגדר עד שחנו עם הדגלים איש על מחנהו ועל דגלו.
איברא דמרש"י אולי אין סתירה לכ' לדברי, דיש לפרש דבריו שמכאן לומדים בתורת לימוד דקק"ל ראויים במקום טהור אע"פ דאינם מקום קדוש, וכלשון רש"י דאלו אין צריכים תוך הקלעים אבל צריכים הם ליאכל תוך מחנה ישראל וכו' מכאן שקדשים קלים נאכלין בכל העיר עכ"ל, אמנם למעשה כמו דלא היה עיר להם כעת כן גם לא היה להם מחנה מיוחד שיתאכל שם. אמנם יתכן אולי דתוך מקום היקף הענני כבוד נחשב למחנה ישראל.
ובוודאי מדברים הראשונים או האחרונים אולי תעזור לעני ממעש.
פרשת שילוח טמאים נאמרה ביום שהוקם המשכן, וא"כ כבר היה מחנה ישראל באותו היום ושם אכלו השלמים.
ביקורת תהיה כתב:רש"י כותב בהדיא בפסוק 'תאכלו במקום טהור', שנאכלו תוך מחנה ישראל.
וכיוצא בזה שנינו בפרק בתרא דזבחים:תָּנוּ רַבָּנָן: 'אֵת חֲזֵה הַתְּנוּפָה וְאֵת שׁוֹק הַתְּרוּמָה תֹּאכְלוּ בְּמָקוֹם טָהוֹר'. אָמַר רַבִּי נְחֶמְיָה: וְכִי רִאשׁוֹנִים בְּטֻמְאָה אֲכָלוּם?! אֶלָּא 'טָהוֹר' מִכְּלָל שֶׁהוּא טָמֵא, טָהוֹר מִטֻּמְאַת מְצֹרָע וְטָמֵא מִטֻּמְאַת זָב. וְאֵיזֶה זֶה? זֶה מַחֲנֵה יִשְׂרָאֵל.
חנייתם של ישראל היתה בשטח מוגדר ('מחנה') מאז צאתם מארץ מצרים, ראה בספר שמות מפרשת בשלח ('וַיְהִי בָעֶרֶב וַתַּעַל הַשְּׂלָו וַתְּכַס אֶת הַמַּחֲנֶה, וּבַבֹּקֶר הָיְתָה שִׁכְבַת הַטָּל סָבִיב לַמַּחֲנֶה') ואילך.מִשֶּׁהוּקַם הַמִּשְׁכָּן נֶאֶסְרוּ הַבָּמוֹת וַעֲבוֹדָה בַּכֹּהֲנִים, קָדְשֵׁי קָדָשִׁים נֶאֱכָלִין לִפְנִים מִן הַקְּלָעִים, וְקָדָשִׁים קַלִּים בְּכָל מַחֲנֵה יִשְׂרָאֵל.
משתמשים הגולשים בפורום זה: Google [Bot] ו־ 13 אורחים