אדג כתב:יתר10 כתב:זקן ששכח כתב:יש בזכרוני, בתקוה שאינני טועה, שהבעש"ט גידל דוב. יש היודע?
הבעש״ט הי' מגדל שני דובים קטנים(כתבי הר"מ מידנר סי' יח)אדג כתב:ה'דוב' היחיד שהבעש"ט גידל, היה המגיד ממעזריטש זיע"א.איש_ספר כתב:יש המונים גם את ר' דב בעריש מלבוב כחד מבני היכלו של הבעש"ט.
והרי לכם שני דובים!
זקן ששכח כתב:ר' נפתלי כ"ץ בעל הסמיכות חכמים גידל שני כלבי ציד.
אי"ס, האם אתה מעלה תהייה או שאתה חותר לנקודה מסויימת?
משה ששון כתב:בספר אחד כתוב על הרה"ק רבי ברוך ממזיבוז' זיע"א
שבילדותו גידל בעלי חיים
קלונימוס הזקן כתב:אני לא רוצה להכעיס אף אחד, אבל אולי בנותן טעם להזכיר
אפרופו אזכור הצדיקים שהחזיקו אורוות סוסים:
שבספר זכרונותיו של הרב מזא"ה נזכר א' מצדיקי בית רוז'ין שהי' לוקח עמו למקום הנופש את מרתף היינות אשר לו.
ואם כן יתכן שאין כאן כלל ענין עם בעלי חיים אלא תיקון הניצוצות הטמונים באורח החיים הגשמי והעלאתם לדרגת שימוש צדיקי אמת
קלונימוס הזקן כתב:אם תורה היא לדעתך, הרי שלא יהיה בזה משום ביטול תורה בשבילך: קרא את כל הסדרה מכריכה לכריכה והרווה את צמאונך. בהצלחה
איש_ספר כתב:כמה טראגי שמר"מ מיידנר שלפי תיאורי ר"א סורסקי היה מקור החכמה נשארו רק סיפורים ועוד מהיותר משונים שיש. (ובכלל, משום מה סלונים נוטלת חלק בראש בסיפורים מופלאים: ר"י שוב, ר"מ מיידנר, ר' מוטל סלונימער, מזקנים אתבונן ועוד. וכולם (גם קסטלניץ?) ת"ח מופלגים! האם יש סיבה לדבר?)
ציבור כתב:קלונימוס הזקן כתב:אני לא רוצה להכעיס אף אחד, אבל אולי בנותן טעם להזכיר
אפרופו אזכור הצדיקים שהחזיקו אורוות סוסים:
שבספר זכרונותיו של הרב מזא"ה נזכר א' מצדיקי בית רוז'ין שהי' לוקח עמו למקום הנופש את מרתף היינות אשר לו.
ואם כן יתכן שאין כאן כלל ענין עם בעלי חיים אלא תיקון הניצוצות הטמונים באורח החיים הגשמי והעלאתם לדרגת שימוש צדיקי אמת
גישה מרעננת בהחלט!
דכירנא על צדיק אחר שבהמלטו מעמק הבכא היה עסוק הרבה בלקחת את כל חפציו, ומילא קרונות רכבת בכל כלי החרסינה אשר לו וכו'.
נודה כמובן לר' קלונימוס אם יואיל להביא לנו הפנייה מדוייקת לסיפורו של הרב מזא"ה, כי תורה היא וללמוד אנו צריכים.
איסתרא בלגינא כתב:ואיך נשמט מכאן מעשה דר' חנינא בן דוסא, שכולל תרנגולים, עזים ודובים כאחת?!
הבונה כתב:לי גם זכור על צדיק אחד שבהימלטו מפני אויביו שכח פכים קטנים, וחזר לאחור לקחתם תוך סיכון עצמי.
אליהוא כתב:לא מסופר כן על הסבא מקלם כמובן, אלא על בנו ר' נחום וועלול, בתקופה שהיה סוחר, כמדומה.
זקן ששכח כתב:איסתרא בלגינא כתב:ואיך נשמט מכאן מעשה דר' חנינא בן דוסא, שכולל תרנגולים, עזים ודובים כאחת?!
דובים או זאבים?
היא שיחתי כתב:הבונה כתב:לי גם זכור על צדיק אחד שבהימלטו מפני אויביו שכח פכים קטנים, וחזר לאחור לקחתם תוך סיכון עצמי.
לא הוגן להביא תנ"ך
תלמוד בבלי מסכת תענית דף כה עמוד א: רבי חנינא בן דוסא הוו ליה הנך עיזי, אמרו ליה: קא מפסדן. אמר: אי קא מפסדן - ניכלינהו דובי, ואי לא - כל חדא וחדא תיתי לאורתא דובא בקרנייהו. לאורתא אייתי כל חדא וחדא דובא בקרנייהו. הוה ליה ההיא שיבבתא דקא בניא ביתא. ולא מטו כשורי. אתיא לקמיה, אמרה ליה: בניתי ביתי ולא קמטו כשוראי! - אמר לה: מה שמך? אמרה ליה: איכו. - אמר: איכו נימטו כשוריך. תנא: הגיעו, עד שיצאו אמה לכאן ואמה לכאן. ויש אומרין: סניפין עשאום. תניא, פלימו אומר: אני ראיתי אותו הבית, והוו קורותיו יוצאות אמה לכאן ואמה לכאן. ואמרו לי: בית זה שקירה רבי חנינא בן דוסא בתפלתו. ורבי חנינא בן דוסא מהיכן הוו ליה עזים? והא עני הוי. ועוד, אמרו חכמים: אין מגדלין בהמה דקה בארץ ישראל! אמר רב פנחס: מעשה ועבר אדם אחד על פתח ביתו והניח שם תרנגולין, ומצאתן אשתו של רבי חנינא בן דוסא, ואמר לה: אל תאכלי מביציהן. והרבו ביצים ותרנגולין, והיו מצערין אותם, ומכרן, וקנה בדמיהן עזים. פעם אחת עבר אותו אדם שאבדו ממנו התרנגולין, ואמר לחבירו: בכאן הנחתי התרנגולין שלי. שמע רבי חנינא, אמר לו: יש לך בהן סימן? - אמר לו: הן. נתן לו סימן ונטל את העיזין, והן הן עיזי דאייתו דובי בקרנייהו.
אדג כתב:ובאמת כן מצינו, דזאבים פעמים נקראים בארמית דובים, וכדלהלן: בילקו"ש 59 כתב "אדרינוס שחיק עצמות אמר ליה לרבי יהושע בן חנניה . . מה קשי לענא דתרעי בין שבעין דובין, אמר ליה חציף ההוא נטורא דהוא נטר ליה מכלהון". ובמד"ר 60 מובא סיפור זה בלשון "אנדריאנוס קיסר אמר לו לר' יהושע גדולה היא הכבשה שעומדת בין שבעים זאבים, אמר לו גדול הוא הרועה שמצילה ושוברן לפניהם". היינו דתרגום דובין בארמית הוא זאבים.
נאשער כתב:לא עיינתי לעומק במאמרי החכמים דלעיל בענין רחב"ד, לא זכור לי שהעירו את זה, בגמרא לא נאמר שרחב"ד גידל עזים וכו', היה זה משום מצות השבת אבדה כמובא שם בגמרא.תלמוד בבלי מסכת תענית דף כה עמוד א: רבי חנינא בן דוסא הוו ליה הנך עיזי, אמרו ליה: קא מפסדן. אמר: אי קא מפסדן - ניכלינהו דובי, ואי לא - כל חדא וחדא תיתי לאורתא דובא בקרנייהו. לאורתא אייתי כל חדא וחדא דובא בקרנייהו. הוה ליה ההיא שיבבתא דקא בניא ביתא. ולא מטו כשורי. אתיא לקמיה, אמרה ליה: בניתי ביתי ולא קמטו כשוראי! - אמר לה: מה שמך? אמרה ליה: איכו. - אמר: איכו נימטו כשוריך. תנא: הגיעו, עד שיצאו אמה לכאן ואמה לכאן. ויש אומרין: סניפין עשאום. תניא, פלימו אומר: אני ראיתי אותו הבית, והוו קורותיו יוצאות אמה לכאן ואמה לכאן. ואמרו לי: בית זה שקירה רבי חנינא בן דוסא בתפלתו. ורבי חנינא בן דוסא מהיכן הוו ליה עזים? והא עני הוי. ועוד, אמרו חכמים: אין מגדלין בהמה דקה בארץ ישראל! אמר רב פנחס: מעשה ועבר אדם אחד על פתח ביתו והניח שם תרנגולין, ומצאתן אשתו של רבי חנינא בן דוסא, ואמר לה: אל תאכלי מביציהן. והרבו ביצים ותרנגולין, והיו מצערין אותם, ומכרן, וקנה בדמיהן עזים. פעם אחת עבר אותו אדם שאבדו ממנו התרנגולין, ואמר לחבירו: בכאן הנחתי התרנגולין שלי. שמע רבי חנינא, אמר לו: יש לך בהן סימן? - אמר לו: הן. נתן לו סימן ונטל את העיזין, והן הן עיזי דאייתו דובי בקרנייהו.
נויירא כתב:שמעתי מתלמיד של הר' אלפנט, שבבלגן עליו ואישיותו בבי"ד סיפר הר' אלפנט ש[גם] הסבא מקלם היה מהלך בחוצות עם כלב שלו
הזכרון שלי מנדנד לי שאולי זה היה על הסבא מנוברדוק
אם יש למישהו פרטים מדוייקים יותר, שישתף אותנו
אדג כתב:יתר10 כתב:זקן ששכח כתב:יש בזכרוני, בתקוה שאינני טועה, שהבעש"ט גידל דוב. יש היודע?
הבעש״ט הי' מגדל שני דובים קטנים(כתבי הר"מ מידנר סי' יח)אדג כתב:ה'דוב' היחיד שהבעש"ט גידל, היה המגיד ממעזריטש זיע"א.איש_ספר כתב:יש המונים גם את ר' דב בעריש מלבוב כחד מבני היכלו של הבעש"ט.
והרי לכם שני דובים!
ארזא דבי רב כתב:ידוע ששמואל היה מחזיק כלב ע'חולין קיב א שמואל שדיה לכלביה
עמקן כתב:ור' חיים אור זרוע (תש' פ"א) דן בעופות המצפצפים בקול אם מותרים בטלטול בשבת, ומבואר שנהגו לגדלם. הברכי יוסף (יו"ד סי' קי"ז אות ב') כתב שנהגו לגדל צפורים טמאים המנגנים וכיוצא. היש"ש (ב"ק פ"ז ס' מ"ה) מתיר להחזיק כלבים קטנים לנוי הבית, וכ' ועל זה סמכו לנהוג היתר עכ"ל.
אבל לא מבואר בכל זה שנהגו כן גדולים אלא המון עם.
אומרים על אחד מגדולי בעלי המוסר שגידל כלב, לא שמעתי שמו או יותר פרטים אם יש.
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 57 אורחים