בסקירה על ספרו של הרב לויפר כתב:בחלק השני מגולל המחבר לפני הקוראים כמה פרשיות מרתקות במיוחד, כגון גלגוליה של המילה כּוּ שדורות של מעתיקים ומדפיסים התאנו לה ונלחמו בה בשצף קצף [לא, אין הכוונה לקיצור של 'וְכֻלֵּי'!]. .
השיבוש במרדכי הוא אחד הדוגמאות המפורסמות (הקשה באוצר תלמד על ימי פרסומו) אף שהיה מי שכשל בכך.בסקירה על ספרו של הרב לויפר כתב:נביא דוגמא אחת מני עשרות הנמצאות בפרקי הצנזורה: ב'מרדכי' (מועד קטן סימן תתמ"ג) כתוב "נהגו הראשונים שלא לעשות נישואי שני בנות או שני אחים או אח ואחות ביחד, ואפילו בעכו"ם הראשונים היו נזהרים".
דברי ה'מרדכי' נראים מדרש פליאה: וכי הראשונים היו מסדרים חופות לגויים? הרי רבאיי'ס רפורמים לא היו קיימים בתקופת הראשונים! ההסבר לכך הוא שהיה כתוב 'ואפילו בנכריות' - כלומר בנשים שאינן קרובות - היו הראשונים נזהרים שלא להעמיד שתי חופות ביחד. ובא הצנזור ותיקן בחכמתו 'עכו"ם'.
בסקירה על ספרו של הרב לויפר כתב:הקורא מתעשר בין לבין בידיעות נכבדות, כגון העובדה ש'איבעית אימא' לא תמיד הוא תירוץ נוסף בגמרא, אלא יכול להיות גירסה נוספת שמדפיסי שונצינו העמידו בעמוד הגמרא וכינו אותה בשם 'איבעית אימא'.
איש_ספר כתב:בסקירה על ספרו של הרב לויפר כתב:הקורא מתעשר בין לבין בידיעות נכבדות, כגון העובדה ש'איבעית אימא' לא תמיד הוא תירוץ נוסף בגמרא, אלא יכול להיות גירסה נוספת שמדפיסי שונצינו העמידו בעמוד הגמרא וכינו אותה בשם 'איבעית אימא'.
מדובר בתופעה או במקרה אחד שניים? אם הנוסח השני הוא הנכון היה כדאי להזהר יותר בנוסח הדברים.
איש_ספר כתב:בסקירה על ספרו של הרב לויפר כתב:הקורא מתעשר בין לבין בידיעות נכבדות, כגון העובדה ש'איבעית אימא' לא תמיד הוא תירוץ נוסף בגמרא, אלא יכול להיות גירסה נוספת שמדפיסי שונצינו העמידו בעמוד הגמרא וכינו אותה בשם 'איבעית אימא'.
מדובר בתופעה או במקרה אחד שניים? אם הנוסח השני הוא הנכון היה כדאי להזהר יותר בנוסח הדברים.
ישבב הסופר כתב:הוגה, מעניין שאתה אומר את זה בשמו. מידיד ת"ח [וחוקר] שמעתי את זה מהשערה עצמית, והוא הראה לי שבסוכה פרק א' יש לישנא אחרינא בגמ' שנלאים הלומדים ליישב את השיטות לפי שני הלשונות, ומה ההבדל ביניהם, והמדייק יראה שאין זו 'אב"א' אלא לישנא אחרינא, ואכן אין לשון השני מובא לא ברש"י ולא בשום אחד מהראשונים!
לישנא אחרינא - גילגולה של גירסא
במסכת בבא בתרא בדף ד ע"ב נמצאת המשנה הבאה: "המקיף את חבירו משלש רוחותיו, וגדר את הראשונה ואת השניה ואת השלישית - אין מחייבין אותו; רבי יוסי אומר: אם עמד וגדר את הרביעית - מגלגלין עליו את הכל". כל מי שיקרא את המשנה בשום לב יווכח מיד בקושי המבצבץ ועולה: תנא קמא אומר שאם גדר המקיף משלושה כיוונים עדיין אין מחייבים את המוקף לשלם, ומשמע שאם יגדור את הרביעית - יתחייב המוקף. והרי זהו בדיוק מה שאומר רבי יוסי: 'אם עמד וגדר את הרביעית - מגלגלין עליו את הכל'. מהו איפוא ההבדל בין שתי הדעות המובאות במשנה?
הגמרא עומדת על הקושי ומציעה כמה תירוצים. אותנו מעניינים השניים האחרונים שנביא אותם בלשון הגמרא: "איבעית אימא: מקיף וניקף איכא בינייהו, דת"ק סובר: טעמא דעמד ניקף דמגלגלין עליו את הכל, אבל עמד מקיף - אינו נותן לו אלא דמי רביעית. ורבי יוסי סבר: ל"ש ניקף ול"ש מקיף, אם עמד וגדר - מגלגלין עליו את הכל. לישנא אחרינא: מקיף וניקף איכא בינייהו, ת"ק סבר: אם גדר מקיף את הרביעית נמי יהיב ליה. ורבי יוסי סבר: אם עמד ניקף וגדר את הרביעית הוא דיהיב ליה, דגלי דעתיה דניחא ליה, אבל אם גדר מקיף - לא יהיב ליה מידי".
בתמצית - שני התירוצים אומרים כמעט אותו רעיון: אחד מן התנאים סובר שרק אם עמד המוקף וגדר את הרביעית, אז מגלגלים עליו את ההשתתפות בכל שלוש הגדֵרות, שכן הוא גילה את דעתו שניחא לו בהקמת הגדר. אבל אם המקיף הוא זה שגדר את הרביעית - לא ישלם לו המוקף את דמי שלושת הראשונות, ואולי גם לא ישלם את הרביעית. התנא השני סובר לעומת זאת שמאותו רגע שהוקמה הגדר הרביעית - ולא משנה על ידי מי - ישתתף המוקף בכל ההוצאות.
התירוצים חלוקים ביניהם רק מי הוא התנא המיקל, ומי הוא התנא המחמיר. לפי התירוץ הראשון תנא קמא הוא זה שמיקל וסובר שרק אם עמד הניקף וגדר את הרביעית מחייבים אותו על כל שלוש הגדרות הראשונות. והתירוץ השני הופך את הדעות, ולשיטתו רבי יוסי הוא המיקל.
אולם משמעיינים בפירושי הראשונים - מתגלה תמונה אחרת לגמרי: אין כאן שני תירוצים בכלל כי אם תירוץ אחד בלבד המחלק בין ניקף למקיף! רק שיש כאן שתי גירסאות: לשיטת רש"י ורבינו גרשום והתוספות - אין בגמרא אלא את התירוץ השני בלבד, המכונה 'לישנא אחרינא'. ולאידך: לשיטת הגאונים, הרמ"ה, ובעל המאור - אין בגמרא אלא את התירוץ הראשון. [יעויין בחידושי הרשב"א המאריך בענין].
אם בודקים בכתבי היד - עולה תמונה זהה: אין שום כתב יד שמביא את שני התירוצים. מבדיקה בתוכנת 'עדי נוסח' עולה שרוב כתבי היד שנמצאים בה על מסכת בבא בתרא - מתאימים עם גירסת רש"י (מינכן 95, פריז 1337, וטיקן 115, פירנצה II I 9-7), וכתב יד אחד גורס כגירסת הגאונים (אסקוריל G-I-3). אבל כאמור, אין שום כתב יד שמופיעים בו שני התירוצים זה לצד זה. מהיכן צמחה הנוסחא שבדפוסים שלנו שבה הגמרא עצמה מביאה את שני התירוצים?
התשובה נעוצה במדפיסי שׂונצינו: למדפיסים האלו היה מנהג לא חכם. לעתים, כשלא היה בידיהם להכריע בין גירסאות - הם פשוט הדפיסו את שני הגירסאות בתוך העמוד ללא שום ציון שבעצם יש כאן שתי גירסאות שהאחת היא תמורתה של השניה. [עיין בב"ח לסוטה יח: המציין "והמדפיס עירב שתי הגירסאות יחד". ועיין בדקדוקי סופרים למסכת ביצה (י.) שם מראה רנ"נ רבינוביץ כיצד המדפיס של שונצינו הכניס שלש גירסאות שונות זו ליד זו בתוך העמוד בדברי הגמרא "ורמינהו השוחט בהמה חיה ועוף ביום טוב". כמו כן, במסכת ברכות (דף לח.) מופיע הקטע: "אלא מה אית לך למימר? - גברא לאכילה קא מכוין, הכי נמי - גברא לאכילה קא מכוין. לישנא אחרינא: אלא מה אית לך למימר - גברא לאכילה קא מכוין ורפואה ממילא קא הויא, הכי נמי - לאכילה קא מכוין ורפואה ממילא קא הויא". ה'לישנא אחרינא' הזה הוא של מדפיסי שונצינו: בכל כתבי היד הקיימים בתכנת 'עדי נוסח' אין אלא או את ה'לישנא קמא' או את ה'לישנא אחרינא'. ומדפיסי שונצינו שלא רצו להכריע - הכניסו את שתיהן לתוך הגמרא תוך ציון שזה 'לישנא אחרינא' - וגרמו ללומד לחשוב שהגמרא עצמה הציעה שתי נוסחאות שמתכוונות בעצם לאותו דבר. וכך ישנם עוד הרבה 'לישנא אחרינא' שהם תרומתם הצנועה של מדפיסי שונצינו לטקסט של הגמרא].
כך קרה גם כאן: המדפיס במהדורת פיזארו (רע"א) ידע על שתי הגירסאות, ומשלא עלה בידו להכריע [ואכן, אי אפשר להכריע במקום כזה ששתי הגירסאות הן מחלוקת ראשונים] הוא שילב אותם בתוך העמוד, וכתב על שניהם 'ואיבעית אימא'. והנה הנוסח שנמצא בדפוס שונצינו (מתוך תכנת 'עדי נוסח'):
איבע' אימא מקיף וניקף איכא בינייהו דתנ' קמ' סבר טעמ' דעמד וניקף דמגלגלי' עליו את הכל אבל עמד מקיף אינו נותן לו אלא דמי רביעית ורבי יוסי סבר לא שנא ניקף ולא שנ' מקיף אם עמד וגדר מגלגלין עליו את הכל אי בעי אימ' מקיף וניקף איכ' בינייהו תנא קמא סבר אם גדר מקיף את הרביעית נמי יהיב ליה ורבי יוסי סבר אם עמד ניקף וגדר את הרביעית הוא דיהיב ליה דגלי דעתיה דניחא ליה אבל אם גדר מקיף לא יהיב ליה מידי.
אפשר לראות שהמדפיס הכניס את שתי הגירסאות והכתיר את שתיהן בכותרת 'ואי בעי אימא'. מה שגורם ללומד להבין שהגמרא עצמה היא זו שמביאה את שני התירוצים. דפוס ונציה הלכו בעקבות דפוס פיזארו, למעט כמה מילים שהם הוסיפו [מתכנת 'עדי נוסח' נראה שכנראה היתה מהדורה נוספת של דפוס שונצינו עם אותן מילים שנוספו בדפוס ונציה.]
המהרש"ל ב'חכמת שלמה' דפוס ראשון (קראקא שמ"א) הבחין בזאת בעינו החדה. אמנם הגהותיו היו לפי מה שהיה מונח לפניו, וכנראה סבר שלפני המדפיסים היו באמת כתבי יד שהביאו את שתי ה'איבעית אימא'. או שמא גם הוא לא רצה להכריע איזה מן הגירסאות תוצא אל מחוץ לעמוד - לכן מחק את המילים 'איבעית אימא' בפעם השניה, והגיה תחתיהן 'לישנא אחרינא' כדי לציין ללומד שאין כאן שני תירוצים שהגמרא מביאה - אלא שתי נוסחאות הן שהמדפיס הוא זה שצירפן זו לצד זו בתוך העמוד. ו'לישנא אחרינא' הוא זה, ולא 'איבעית אימא'. שכן באמת אין בגמרא עצמה אלא תירוץ אחד שהראשונים נחלקים היאך הגירסא בו.
אם היו המדפיסים שאחרי מהרש"ל נזהרים לציין שהמילים 'לישנא אחרינא' הן הגהת מהרש"ל - יתכן שהלומד עוד היה מבין מה קרה כאן, אולם כמו בהגהות רבות של מהרש"ל - גם הגהה זו הוכנסה לתוך הגמרא מבלי לציין שזו הגהת מהרש"ל, [עוד נעמוד על תופעה זו בהמשך]. מה שגרם שמטרת מהרש"ל לא התקיימה: מהרש"ל רצה שישימו לב שזה 'לישנא אחרינא' של מדפיסים, בעוד שהלומד היום סבור לבטח שהגמרא עצמה מביאה שני לשונות, ורב אשי עצמו הוא זה שאמר 'לישנא אחרינא'.
אפשר לסכם את הענין כך: כל הורקה של התלמוד מכלי אל כלי - גררה עמה שינויי נוסח ותיקונים, גם לטוב, אך על פי רוב - לרע. בהמשך נעסוק בדוגמאות נוספות.
חלמיש כתב:יש לו חידושים משלו או לקח מאמרים מדעיים ישנים וגם חדשים וארזם בלבוש חרדי מובהק?
חקר כתב:העיר: שונצין. שם משפחת המדפיס [ע"ש עירו]: שונצינו. ראה עמ' 17.
לי התחדש מהכריכה שההגייה הנכונה היא שונצינו בשי"ן שמאלית.
ישבב הסופר כתב:אורליינ"ש, ובעצם רוב השיני"ם שבלע"זי רש"י הם שין שמאלית.
ישבב הסופר כתב:ובעצם רוב השיני"ם שבלע"זי רש"י הם שין שמאלית.
הסרפד כתב:על ידי הסרפד » א' אוגוסט 05, 2012 7:13 am
ישבב הסופר כתב:
ובעצם רוב השיני"ם שבלע"זי רש"י הם שין שמאלית.
והוא הדין ללעז ספרדית, ובעצם גם בלעז אשכנזית נהגו לכתוב (עד לפני פחות ממאתים שנים) את הברת הS השי"ן. (אך כמדומני לא בלעז איטלקית.)
מאידך גיסא, כתבו חוקרי הלשון שהגיית אות S בלשונות אלו בימי הביניים היה נוטה קצת לשי"ן ימנית.
הזעצער כתב:האם יש התייחסות שם לשאלה מתי פעם ראשונה נכתב התלמוד? האם רב אשי ורבינא כתבו את הש"ס? או שסיכמו אותו בעל פה ורק נכתב מזכרונו של אחד הגאונים, כפי שנראה מכמה ספרים.
מתי פעם ראשונה נכתב התלמוד? האם רב אשי ורבינא כתבו את הש"ס? או שסיכמו אותו בעל פה ורק נכתב מזכרונו של אחד הגאונים, כפי שנראה מכמה ספרים.
ישבב הסופר כתב:נכון מאוד. ידידי הנ"ל אל יכל לפרסם את הדבר, כיון שאחד מראשי היישיבה הקדיש שיעור שלם ליישב את השיטות....
יורה דעה כתב:ודרך אגב, זו לא עזות לנסות לחלוק על רש"ז הבלין, ולטעון, אולי היה שני כת"י במינכן, האחד בזמן שהגר"א שהה שם, ובו לא היה כתוב לשון זה של מהד' קמא ובתרא, וכת"י אבד ברבות השנים, והגיע לספריה דשם כת"י אחר. (וכמובן אני מעלה השערה, שיתכן מאוד ותתברר כלא נכונה מאיזה סיבה שלא תהיה, אבל אין מחסור להשערות וקונספירציות).
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 268 אורחים