הקיק כתב:התורה ניתנה כשהיא מחולקת לפסוקים, לפרשיות פתוחות וסתומות ולספרים. כך נמסרו לנו גם ספרי הנביאים והכתובים. החלוקה לפרקים המקובלת של התנ"ך, וכן מיספור הפרקים, ומיספור הפסוקים שבכל פרק ופרק, הם מעשה ידי כומר אנגלי מראשית האלף השישי, וחלוקה זו 'אומצה' ע"י המדפיסים הראשונים הנוצרים של התנ"ך לפני כחמש מאות שנה, ואחריהם ע"י חבריהם היהודים; מאז התקבלה באופן מוחלט בכל הספרים הנדפסים עד היום, ובכל ההפניות לפסוקים בספרות הקודש והחול כאחד, וכמעט שאין פוצה פה ומצפצף.
צאנזער כתב:הקיק כתב:התורה ניתנה כשהיא מחולקת לפסוקים, לפרשיות פתוחות וסתומות ולספרים. כך נמסרו לנו גם ספרי הנביאים והכתובים. החלוקה לפרקים המקובלת של התנ"ך, וכן מיספור הפרקים, ומיספור הפסוקים שבכל פרק ופרק, הם מעשה ידי כומר אנגלי מראשית האלף השישי, וחלוקה זו 'אומצה' ע"י המדפיסים הראשונים הנוצרים של התנ"ך לפני כחמש מאות שנה, ואחריהם ע"י חבריהם היהודים; מאז התקבלה באופן מוחלט בכל הספרים הנדפסים עד היום, ובכל ההפניות לפסוקים בספרות הקודש והחול כאחד, וכמעט שאין פוצה פה ומצפצף.
ראוי להעיר את האוזן, שאחרי ככלות הכל, החלוקה וההפניות לפרקים או לסדרים אינן אלא ענין שימושי-טכני, כדי לסייע ללומד ולהקל עליו בהפנייה. שכן קל יותר להפנות לפרק ולפסוק, מאשר לפרשת משפטים, למשל. לא משנה מי 'אחראי' לחלוקה זו או אחרת, כל עוד אין לחלוקה עצמה משמעות ולא מהות, ולכן מלבד ענין סמנטי גרידא אין כאן קדושה ולא טומאה. וזו הסיבה ששלומי אמוני ישראל וגדוליהם מעולם לא הציקה להם סוגיה זו.
הקיק כתב:המשגיח הרב וולבה זצ"ל בספריו הקפיד לציין פסוק לפי פרשת השבוע והעלייה (משפטים, חמישי) ולא לפי פרק\פסוק, למרות הסירבול שבעניין. הק' יואל
אליהוא כתב:יצא כבר חומש בחלוקה כנ"ל באותיות של ספר תורה, כמדומני ע"י יצחקי ושאר אנשי הכתר.
צביב כתב:אמרו שבספרי החפץ חיים זצ"ל לא הזכיר פרקים
[אומנם היום הדפיסו בהם פרקים]
אוצר החכמה כתב:צביב כתב:אמרו שבספרי החפץ חיים זצ"ל לא הזכיר פרקים
[אומנם היום הדפיסו בהם פרקים]
לא נראה לי שזה נכון הנה דוגמה אחת (איוב קאפיטל ג) http://www.otzar.org/aspcrops/11138_37_25681819939-982012.asp
צאנזער כתב:הקיק כתב:המשגיח הרב וולבה זצ"ל בספריו הקפיד לציין פסוק לפי פרשת השבוע והעלייה (משפטים, חמישי) ולא לפי פרק\פסוק, למרות הסירבול שבעניין. הק' יואל
בכל דבר ניתן למצוא יוצא מן הכלל (שאינו אלא מעיד על הכלל כולו). ולעצם הענין, אין כאן תשובה מדוע אין זה אלא ענין שימושי-טכני.
אוצר החכמה כתב:צביב כתב:אמרו שבספרי החפץ חיים זצ"ל לא הזכיר פרקים
[אומנם היום הדפיסו בהם פרקים]
לא נראה לי שזה נכון הנה דוגמה אחת (איוב קאפיטל ג) http://www.otzar.org/aspcrops/11138_37_25681819939-982012.asp
צביב כתב:שמעתי מהגר"י אדלשטיין שליט"א
שהתה קצבה לעונשו של נחמיה
גוראריה כתב:צביב כתב:שמעתי מהגר"י אדלשטיין שליט"א
שהתה קצבה לעונשו של נחמיה
מקורו בא' מספרי ר' צדוק הכהן עם הסבר לדבר
איני זוכר כרגע מקומו
הקיק כתב:בירור הלכתי בענין השתלת שחלות. צבי רייזמן. לוס אנג'לס, תשע"א. 59 עמ'. (zryzman@aiibeauty.com)
מדע הגינקולוגיה מתקדם בשנים האחרונות בקצב מדהים. נושאים שהיו לפני שנים ספורות מדע בדיוני - הופכים לפתע להיות 'מעשים שבכל יום' במרפאות, במעבדות ובבתי החולים.
...
אולם מה יהיה אם התרומה אינה ביצית בודדת, אלא אבר שלם, שַׁחֲלָה שלמה שנתרמה מאשה חיה או מאשה שנפטרה? אולי במקרה זו יודו כולם שהאבר החדש, אם נקלט בגוף האשה, הוא עכשיו בשר מבשרה וחלק מגופה, גם אם הביציות שבו נושאות את החומר הגנטי של התורמת?
אדג כתב:הנה מאמרה של אשת חבר, וחבר: http://www.medethics.org.il/articles/ASSIA/ASSIA81-82/ASSIA81-82.04.asp בנושא. המאמר הוא מקצועי וייתכן שרבים ימצאו אותו קשה להבנה, לפחות חלקים ממנו.
איש_ספר כתב:נמצא גם באוצר
הקיק כתב:בדרך המלך. נשים במִשׂרות ציבוריות על פי ההלכה. כתב: הרב דוד בן-פינחס. בת ים, מכון 'המלוכה והממשלה', תשע"א. 51 עמ'. (03-5546363)
סוגיית מעמדן של הנשים במרחב הציבורי מעסיקה כבר שנים רבות פוסקי הלכה והוגי דעות, שמתחבטים במציאת דרך הישר בין הרצוי למצוי. לקראת הבחירות הראשונות ל'ועד הלאומי' בשנת תר"פ נתגלעה מחלוקת גדולה בעניין בחירת נשים, שאף גרמה לפירוק הרשימה הדתית-אזרחית שעמדה לזכות בבחירות; זה היה אחד הגורמים העיקריים לניצחון מפלגות הפועלים, והשאר כבר היסטוריה. מאז לא ירדה שאלה זו, על צדדיה ההלכתיים, הציבוריים, הממלכתיים, הרגשיים והחינוכיים, מסדר היום הציבורי.
לפני כשנה עלה הנושא למרכז הבמה התקשורתית במדינת ישראל, ואין כמעט אדם בעל דעה ומעמד, מכל קצוות הקשת הדתית והפוליטית, שלא הביע בציבור את דעתו בעניין. החוברת 'בדרך המלך', שעוּבּדה ונערכה ונכתבה עוד לפני שפרצה הסערה האחרונה, מנסה לברר את הגישה ההלכתית לנושא זה כפי שורת הדין, כאשר המחבר מסכים לגמרי לכך שלאחר הבירור ההלכתי ה'טהור' צריך לבוא בירור אמוני והשקפתי ומציאותי, שעשוי להשפיע גם על קביעת ההלכה-למעשה.
שתי אגרות של הרב חרל"פ, תלמידו וחברו של מרן הרב קוק זצ"ל, שנכתבו בעיצומו של פולמוס בחירות תר"פ, מודפסות לראשונה בחוברת זו. הרב חרל"פ ראה ברצון לקדם נשים להנהגת העם שרידים של גלותיות וחיקוי של מנהגי עמים, והוא הפציר בראשי הקהל לפתוח את העידן החדש של הקמת הבית הלאומי בבניית חיים יהודיים מלאים ונכונים; דבריו המרגשים לא הביאו לתוצאות להן ציפה.
אולם יש לכתחילה – ויש בדיעבד; הדין 'מלך ולא מלכה' מוסכם על כל הראשונים, ובכל זאת שִבחו חז"ל את מלכותה של שלומציון המלכה; הלא דבר הוא? ומה עם דבורה הנביאה מכאן - ודונה גרציה נשיא-מנדס מאידך, למשל, שהיו מנהיגות-בפועל גם אם לא נבחרו לכך? דעות שונות הובאו בפוסקים מדוע אין מקומן של נשים בתפקידי הנהגה, ומצד שני הוצעו במשך הדורות (ובעיקר בדורנו) כמה וכמה סברות מדוע יש מקום להקל בכך. צריך כמובן גם להגדיר באיזו שררה מדובר, ואלו מינויים כלולים בעיקרון 'מלך ולא מלכה'; שהרי בלי בירור זה אין לדבר סוף - וכי יהיה אסור לאשה לנהל בית ספר או אף לחנך כיתה? הרי גם זו מעין שררה! ומה הגדר של 'קיבלוה עליהם'? והאם קיים הבדל בין זכות הבחירה ('בחירה אקטיבית') לבין הזכות להתמנות ('בחירה פאסיבית')? הרי גם הזכות לבחור היא למעשה סוג של 'שררה'!
כל זה ועוד מבורר בחוברת קטנה וחשובה זו, הכתובה באופן בהיר ומאוזן, פרי ההילולים של מכון 'המלוכה והממשלה' שעל-יד ישיבת 'נתיבות ישראל' ומוסדותיה, כולם בראשות הרב דוד חי כהן שליט"א רב-הפעלים. נראה שגם בנושא זה עדיין לא נאמרה המילה האחרונה.
מדרך עץ החיים. קובץ מאמרים על מסכת בבא-מציעא. שעלבים, ישיבת 'דרך חיים', תשע"א. 276 עמ'. (08-9276744)
כשלושים מאמרים הכוללים שיעורים, 'חבּורות', סיכומי הלכה ואף כמה מאמרי אמונה כלולים בחוברת, השלישית שיוצאת לאור בסדרה זו; רובם חוברו ע"י תלמידי הישיבה הקטנה הלאומית (יק"ל) שבשעלבים, ומיעוטם ע"י רבניהם. בולט בין המאמרים בחשיבותו וגם באריכותו מאמר של אחד התלמידים בסוגיית 'עד המסייע פוטר משבועה', שיש בו סיכום מפורט ובהיר של שיטות הראשונים והאחרונים, עד פסיקת ההלכה בשו"ע ונושאי כליו.
בישיבה הקטנה לא נלמדים לימודי 'חול' כלל, אולם בשיעור ד' ניתנת האפשרות למעוניינים בכך להשלים בגרות מינימלית בלימודים מרוכזים בשעות אחר הצהריים. 'חנוך לנער על פי דרכו' הוא עיקרון מעשי ודרך חיים, ועל פיו שוכנים אלו לצד אלו תלמידי הישיבה התיכונית שעלבים ותלמידי ישיבת 'דרך חיים' ללא שמץ תחרות או מתח.
בהקדמתו מביא ראש הישיבה הרב מתניה אריאל שליט"א דברים שכתב לו הרב אברהם צוקרמן שליט"א, שייסד בזמנו את ישיבת כפר הרא"ה עם הרב נריה זצ"ל: 'שמחתי לשמוע על יוזמתכם הברוכה, להקים ישיבה לצעירים על טהרת הקודש, כמתכונתה של ישיבתנו בכפר הרואה בעשור הראשון לקיומה'... רבותיי, ההיסטוריה חוזרת.
שטיינער כתב:הקיק כתב:בדרך המלך. נשים במִשׂרות ציבוריות על פי ההלכה. כתב: הרב דוד בן-פינחס. בת ים, מכון 'המלוכה והממשלה', תשע"א. 51 עמ'. (03-5546363)
סוגיית מעמדן של הנשים במרחב הציבורי מעסיקה כבר שנים רבות פוסקי הלכה והוגי דעות, שמתחבטים במציאת דרך הישר בין הרצוי למצוי. לקראת הבחירות הראשונות ל'ועד הלאומי' בשנת תר"פ נתגלעה מחלוקת גדולה בעניין בחירת נשים, שאף גרמה לפירוק הרשימה הדתית-אזרחית שעמדה לזכות בבחירות; זה היה אחד הגורמים העיקריים לניצחון מפלגות הפועלים, והשאר כבר היסטוריה. מאז לא ירדה שאלה זו, על צדדיה ההלכתיים, הציבוריים, הממלכתיים, הרגשיים והחינוכיים, מסדר היום הציבורי.
לפני כשנה עלה הנושא למרכז הבמה התקשורתית במדינת ישראל, ואין כמעט אדם בעל דעה ומעמד, מכל קצוות הקשת הדתית והפוליטית, שלא הביע בציבור את דעתו בעניין. החוברת 'בדרך המלך', שעוּבּדה ונערכה ונכתבה עוד לפני שפרצה הסערה האחרונה, מנסה לברר את הגישה ההלכתית לנושא זה כפי שורת הדין, כאשר המחבר מסכים לגמרי לכך שלאחר הבירור ההלכתי ה'טהור' צריך לבוא בירור אמוני והשקפתי ומציאותי, שעשוי להשפיע גם על קביעת ההלכה-למעשה.
שתי אגרות של הרב חרל"פ, תלמידו וחברו של מרן הרב קוק זצ"ל, שנכתבו בעיצומו של פולמוס בחירות תר"פ, מודפסות לראשונה בחוברת זו. הרב חרל"פ ראה ברצון לקדם נשים להנהגת העם שרידים של גלותיות וחיקוי של מנהגי עמים, והוא הפציר בראשי הקהל לפתוח את העידן החדש של הקמת הבית הלאומי בבניית חיים יהודיים מלאים ונכונים; דבריו המרגשים לא הביאו לתוצאות להן ציפה.
אולם יש לכתחילה – ויש בדיעבד; הדין 'מלך ולא מלכה' מוסכם על כל הראשונים, ובכל זאת שִבחו חז"ל את מלכותה של שלומציון המלכה; הלא דבר הוא? ומה עם דבורה הנביאה מכאן - ודונה גרציה נשיא-מנדס מאידך, למשל, שהיו מנהיגות-בפועל גם אם לא נבחרו לכך? דעות שונות הובאו בפוסקים מדוע אין מקומן של נשים בתפקידי הנהגה, ומצד שני הוצעו במשך הדורות (ובעיקר בדורנו) כמה וכמה סברות מדוע יש מקום להקל בכך. צריך כמובן גם להגדיר באיזו שררה מדובר, ואלו מינויים כלולים בעיקרון 'מלך ולא מלכה'; שהרי בלי בירור זה אין לדבר סוף - וכי יהיה אסור לאשה לנהל בית ספר או אף לחנך כיתה? הרי גם זו מעין שררה! ומה הגדר של 'קיבלוה עליהם'? והאם קיים הבדל בין זכות הבחירה ('בחירה אקטיבית') לבין הזכות להתמנות ('בחירה פאסיבית')? הרי גם הזכות לבחור היא למעשה סוג של 'שררה'!
כל זה ועוד מבורר בחוברת קטנה וחשובה זו, הכתובה באופן בהיר ומאוזן, פרי ההילולים של מכון 'המלוכה והממשלה' שעל-יד ישיבת 'נתיבות ישראל' ומוסדותיה, כולם בראשות הרב דוד חי כהן שליט"א רב-הפעלים. נראה שגם בנושא זה עדיין לא נאמרה המילה האחרונה.
מדרך עץ החיים. קובץ מאמרים על מסכת בבא-מציעא. שעלבים, ישיבת 'דרך חיים', תשע"א. 276 עמ'. (08-9276744)
כשלושים מאמרים הכוללים שיעורים, 'חבּורות', סיכומי הלכה ואף כמה מאמרי אמונה כלולים בחוברת, השלישית שיוצאת לאור בסדרה זו; רובם חוברו ע"י תלמידי הישיבה הקטנה הלאומית (יק"ל) שבשעלבים, ומיעוטם ע"י רבניהם. בולט בין המאמרים בחשיבותו וגם באריכותו מאמר של אחד התלמידים בסוגיית 'עד המסייע פוטר משבועה', שיש בו סיכום מפורט ובהיר של שיטות הראשונים והאחרונים, עד פסיקת ההלכה בשו"ע ונושאי כליו.
בישיבה הקטנה לא נלמדים לימודי 'חול' כלל, אולם בשיעור ד' ניתנת האפשרות למעוניינים בכך להשלים בגרות מינימלית בלימודים מרוכזים בשעות אחר הצהריים. 'חנוך לנער על פי דרכו' הוא עיקרון מעשי ודרך חיים, ועל פיו שוכנים אלו לצד אלו תלמידי הישיבה התיכונית שעלבים ותלמידי ישיבת 'דרך חיים' ללא שמץ תחרות או מתח.
בהקדמתו מביא ראש הישיבה הרב מתניה אריאל שליט"א דברים שכתב לו הרב אברהם צוקרמן שליט"א, שייסד בזמנו את ישיבת כפר הרא"ה עם הרב נריה זצ"ל: 'שמחתי לשמוע על יוזמתכם הברוכה, להקים ישיבה לצעירים על טהרת הקודש, כמתכונתה של ישיבתנו בכפר הרואה בעשור הראשון לקיומה'... רבותיי, ההיסטוריה חוזרת.
למה לא הרב הקי"ק שליטא לא מזכיר אפי' ברמז את דעתו של הרב קוק בענין (שבגינה זה לקיתונות של חרפות ובוז מהמזרחי ובראשם פישמאן)?
האם הישיבה הקטנה של מרכז הרב אינה על 'טהרת הקודש'? האם אין עוד ישיבות כאלו בציבור החרדל"י? (ישיבת תל אביב?) או שבאמת מדובר כאן בהיסטוריה. נא לפרט מי שיודע.
לייטנר כתב:שטיינער כתב:הקיק כתב:בדרך המלך. נשים במִשׂרות ציבוריות על פי ההלכה. כתב: הרב דוד בן-פינחס. בת ים, מכון 'המלוכה והממשלה', תשע"א. 51 עמ'. (03-5546363)
סוגיית מעמדן של הנשים במרחב הציבורי מעסיקה כבר שנים רבות פוסקי הלכה והוגי דעות, שמתחבטים במציאת דרך הישר בין הרצוי למצוי. לקראת הבחירות הראשונות ל'ועד הלאומי' בשנת תר"פ נתגלעה מחלוקת גדולה בעניין בחירת נשים, שאף גרמה לפירוק הרשימה הדתית-אזרחית שעמדה לזכות בבחירות; זה היה אחד הגורמים העיקריים לניצחון מפלגות הפועלים, והשאר כבר היסטוריה. מאז לא ירדה שאלה זו, על צדדיה ההלכתיים, הציבוריים, הממלכתיים, הרגשיים והחינוכיים, מסדר היום הציבורי.
לפני כשנה עלה הנושא למרכז הבמה התקשורתית במדינת ישראל, ואין כמעט אדם בעל דעה ומעמד, מכל קצוות הקשת הדתית והפוליטית, שלא הביע בציבור את דעתו בעניין. החוברת 'בדרך המלך', שעוּבּדה ונערכה ונכתבה עוד לפני שפרצה הסערה האחרונה, מנסה לברר את הגישה ההלכתית לנושא זה כפי שורת הדין, כאשר המחבר מסכים לגמרי לכך שלאחר הבירור ההלכתי ה'טהור' צריך לבוא בירור אמוני והשקפתי ומציאותי, שעשוי להשפיע גם על קביעת ההלכה-למעשה.
שתי אגרות של הרב חרל"פ, תלמידו וחברו של מרן הרב קוק זצ"ל, שנכתבו בעיצומו של פולמוס בחירות תר"פ, מודפסות לראשונה בחוברת זו. הרב חרל"פ ראה ברצון לקדם נשים להנהגת העם שרידים של גלותיות וחיקוי של מנהגי עמים, והוא הפציר בראשי הקהל לפתוח את העידן החדש של הקמת הבית הלאומי בבניית חיים יהודיים מלאים ונכונים; דבריו המרגשים לא הביאו לתוצאות להן ציפה.
אולם יש לכתחילה – ויש בדיעבד; הדין 'מלך ולא מלכה' מוסכם על כל הראשונים, ובכל זאת שִבחו חז"ל את מלכותה של שלומציון המלכה; הלא דבר הוא? ומה עם דבורה הנביאה מכאן - ודונה גרציה נשיא-מנדס מאידך, למשל, שהיו מנהיגות-בפועל גם אם לא נבחרו לכך? דעות שונות הובאו בפוסקים מדוע אין מקומן של נשים בתפקידי הנהגה, ומצד שני הוצעו במשך הדורות (ובעיקר בדורנו) כמה וכמה סברות מדוע יש מקום להקל בכך. צריך כמובן גם להגדיר באיזו שררה מדובר, ואלו מינויים כלולים בעיקרון 'מלך ולא מלכה'; שהרי בלי בירור זה אין לדבר סוף - וכי יהיה אסור לאשה לנהל בית ספר או אף לחנך כיתה? הרי גם זו מעין שררה! ומה הגדר של 'קיבלוה עליהם'? והאם קיים הבדל בין זכות הבחירה ('בחירה אקטיבית') לבין הזכות להתמנות ('בחירה פאסיבית')? הרי גם הזכות לבחור היא למעשה סוג של 'שררה'!
כל זה ועוד מבורר בחוברת קטנה וחשובה זו, הכתובה באופן בהיר ומאוזן, פרי ההילולים של מכון 'המלוכה והממשלה' שעל-יד ישיבת 'נתיבות ישראל' ומוסדותיה, כולם בראשות הרב דוד חי כהן שליט"א רב-הפעלים. נראה שגם בנושא זה עדיין לא נאמרה המילה האחרונה.
מדרך עץ החיים. קובץ מאמרים על מסכת בבא-מציעא. שעלבים, ישיבת 'דרך חיים', תשע"א. 276 עמ'. (08-9276744)
כשלושים מאמרים הכוללים שיעורים, 'חבּורות', סיכומי הלכה ואף כמה מאמרי אמונה כלולים בחוברת, השלישית שיוצאת לאור בסדרה זו; רובם חוברו ע"י תלמידי הישיבה הקטנה הלאומית (יק"ל) שבשעלבים, ומיעוטם ע"י רבניהם. בולט בין המאמרים בחשיבותו וגם באריכותו מאמר של אחד התלמידים בסוגיית 'עד המסייע פוטר משבועה', שיש בו סיכום מפורט ובהיר של שיטות הראשונים והאחרונים, עד פסיקת ההלכה בשו"ע ונושאי כליו.
בישיבה הקטנה לא נלמדים לימודי 'חול' כלל, אולם בשיעור ד' ניתנת האפשרות למעוניינים בכך להשלים בגרות מינימלית בלימודים מרוכזים בשעות אחר הצהריים. 'חנוך לנער על פי דרכו' הוא עיקרון מעשי ודרך חיים, ועל פיו שוכנים אלו לצד אלו תלמידי הישיבה התיכונית שעלבים ותלמידי ישיבת 'דרך חיים' ללא שמץ תחרות או מתח.
בהקדמתו מביא ראש הישיבה הרב מתניה אריאל שליט"א דברים שכתב לו הרב אברהם צוקרמן שליט"א, שייסד בזמנו את ישיבת כפר הרא"ה עם הרב נריה זצ"ל: 'שמחתי לשמוע על יוזמתכם הברוכה, להקים ישיבה לצעירים על טהרת הקודש, כמתכונתה של ישיבתנו בכפר הרואה בעשור הראשון לקיומה'... רבותיי, ההיסטוריה חוזרת.
למה לא הרב הקי"ק שליטא לא מזכיר אפי' ברמז את דעתו של הרב קוק בענין (שבגינה זה לקיתונות של חרפות ובוז מהמזרחי ובראשם פישמאן)?
האם הישיבה הקטנה של מרכז הרב אינה על 'טהרת הקודש'? האם אין עוד ישיבות כאלו בציבור החרדל"י? (ישיבת תל אביב?) או שבאמת מדובר כאן בהיסטוריה. נא לפרט מי שיודע.
באם כוונתך במילים 'הישיבה הקטנה של מרכז הרב' לישיבה שקיימת היום, היא נקראת ישיבה לצעירים שע"י ישיבת 'מרכז הרב' ובקיצור ישל"צ. בישיבה זו לומדים גם את מקצועות החול לבגרות.
בעבר הרחוק (עוד בחיי הראי"ה) הוקמה ישיבה קטנה של מרכז הרב. בישיבה זו אכן לא למדו את מקצועות החול והיתה כדבריך 'על טהרת הקודש'.
להגדיר את 'ישיבת הרב עמיאל - הישוב החדש' המוכרת יותר כ'הישוב', כישיבה לציבור החרד"לי, זה קצת איחור של הרכבת בארבעים שנה. מה גם שבה תמיד למדו מקצועות חול.
הרב מתניה אריאל היה ר"מ בישיבה הקטנה שבמעלה חבר, שהוקמה לפני למעלה מעשרים שנה, והיתה ישיבה ראשונה מזה שנים רבות שלא למדו בה כלל מקצועות חול.
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 142 אורחים