מידי יום חמישי נהגו חמשת הבחורים, מבחירי תלמידי ישיבת סלבודקה, להתבודד בבית הכנסת שבקצה העיירה. הם חיפשו מקום שקט ללמוד בו בהתמדה כל הלילה, ובית הכנסת הזה ענה על הצורך.
שבוע אחד ישבו החמישה ולמדו, כשמלבדם ישן שם בפינה ליד התנור יצחק, שהיה שיכור באופן קבוע, ומוכר בעיירה בשם 'יצחק השיכור'. כעבור שעה ארוכה של לימוד, נפתחה הדלת, ואל בית הכנסת נכנס עגלון רועד מקור ורטוב מכף רגל ועד ראש. הוא פנה לבחורים וביקש בתחנונים שייצאו לעזור לו, שכן סוסו שקע בשלג העמוק ואם לא יצילו אותו בהקדם, הסוס יקפא למות. הבחורים התחילו לדון בינם לבין עצמם האם מוטלת עליהם החובה לצאת ולעזור ליהודי האומלל, שהרי כעת הם לומדים והדבר כרוך בביטול תורה, וכן ישנו חשש שכתוצאה מהקור הנורא השורר בחוץ עלולים הם לחלות. לאחר שהעלו עוד טיעונים נוספים בעד ונגד, הכריעו שלא לצאת לעזור. העגלון נאנח ויצא לבדו לנסות שוב לחלץ את סוסו. בתוך בית הכנסת נשמע לפתע קולו של 'יצחק השיכור': "בחרתם שלא ללכת לעשות חסד?! אז דעו לכם שבסופכם לא תזכו ללכת על רגלכם". הבחורים התייחסו בזלזול לדבריו של יצחק והמשיכו בלימודם. אולם לאחר שעה קלה נקפם ליבם והחליטו לצאת לחפש את העגלון ולסייע בידו. כשהגיעו למקום ראו את העגלון יושב ליד נבלת הסוס ובוכה.
אחד הבחורים, ר' חייקל מילצקי זצ"ל, סיפר כי כעבור מספר ימים קרא לו 'יצחק השיכור' וביקש ממנו לבוא בערב לביתו היות והוא עומד למות באותו לילה. ר' חייקל התייחס בביטול לדבריו של יצחק מפני שהיה בטוח כי הוא אומר זאת מתוך שכרותו. אולם יצחק חזר שוב על הדברים עד שר' חייקל הבין כי יצחק כעת אינו שיכור כלל, והבטיח לו שיבוא. בשעה היעודה הגיע ר' חייקל לביתו העלוב של יצחק, שקיבל אותו במאור פנים. יצחק נשכב על מיטתו וביקש כי ר' חייקל ידאג שיקברוהו בחלקת הרבנים של העיירה. ר' חייקל ניסה להסביר לו שזה לא ילך כי קוברים שם רק רבנים. יצחק הצביע על ארגז ישן ואמר כי שם מונחים כתבי היד שלו, ואם הרב יראה את תוכנם ידאג כבר למלא את בקשותיו. ר' חייקל הבטיח ליצחק שיקח את הארגז לרב, ואז אמר יצחק 'שמע ישראל' ונפטר. ר' חייקל לקח את הכתבים לרב שיעיין בהם. לאחר שעה קלה קם בבהלה ממקומו כשהבין כי 'יצחק השיכור' היה מל"ו צדיקים שבדור, ואכן ציוה לקברו בחלק הרבנים כפי שביקש.
"אמנם אינני יודע מה עלה בגורלם של ארבעת חברי", סיפר בזקנותו ר' חייקל לילדיו ונכדיו, "אולם כעת שאתם כבר יודעים מי היה 'יצחק השיכור', אתם יכולים להבין מדוע כרתו לי את הרגל החולה, וכעת אמרו לי הרופאים כי לא נותרה ברירה וחייבים לכרות גם את הרגל השניה"...
מתפעל כתב:שלחתי לשאול את ראש ישיבת רש"י הנקרא על שמו, ר' חיים חייקל שליט"א יבדלח"א, ואמר שכל הסיפור להד"ם.
מתפעל כתב:עשוי לנחת, הכל פוליטיקה? רציתי לברר אם לכל הפחות היה מכתב מידידו ר' לייב הצדיק להרבי מחבד ואם אכן כך ענה הרבי.
מה שהבנתי מהבחור ששאל הוא שהרב מכחיש את כל הפרטים כולם.
גאולה בקרוב כתב:לאחרונה היתי ליד קברו בהר המנוחות, סמוך לקבר מרן הגרצפ"פ זצ"ל. נוסח המצבה גורם התעוררות רבה.
מזכרון בערך כך:
"פ"נ חיים חייקל מילצקי (לא כתוב אפילו "הרב")
אשר היה מדוכא ביסורין
ולא הגיע להמדרגה שהיה יכול להשיג"
כל אחד יש לו איזו מדרגה שיכול להגיע אליה אם באמת היה רוצה ומתאמץ, השאלה כמה מתוך זה יוצא לפועל, השם ירחם.
מתפעל כתב:טוב לי, מנין הבאת את הסיפור הזה?
כי מי אנחנו, שנכתוב על אדם גדול שהיה יותר גדול מיסוריו, יותר גדול משתיקתו, יותר גדול מהאור הבוקע מתוך מלחמה נפשית, גופנית, עם אנקת יסורים שאין לתארה. ואנו — לבלרים עלובים, שאין מוחנו פולט אלא מלים בלבד, ואין ידינו מייצרת את הכוח האדיר שהמכונה האטומית הייסורית — מייצרת; ואין לנו הגנרטור המוסרי שפעל אצלו ללא הרף, בהתמדה איומה; ואין לנו כוח האלם האדיר, להחביא אף מעצמנו, מחיק אהבתנו העצמית — את הכאב הנורא שפילח במשך למעלה מעשרים שנה את כל הישות, החיים, השמחה, לימוד התורה — הכל!
כי הוא לא נתייסר ביסורים, אלא הם נתייסרו בו, לא מצאו בו מקום להתגדר, לא הוציאו ממנו את האנחה השוברת גופו של אדם. הוא לא נשבר אף פעם, הוא שבר את יסוריו. אולי נתייסרו אחרים שנבצרה מבינתם להבין כיצד אדם זה עולה על מושגיהם.
רק יסוריו ליווהו לקברו. והם, יותר ממישהו אחר ידעו להספידו, לספר את כל שבחו בפניו. רק הם ידעו מה גדול היה האיש, מה גדולה היתה נשמתו, מה רב היה כוחו, מה גדולה ואיומה היתה מלחמתו במשך עשרות בשנים עם הגופניות, עם מאוויו של אדם.
אותו מוצש״ק, קרה היתה. אנשים עמדו מכורבלים וחיכו עד שיוציאו את המיטה כדי ללוותה בדרכה האחרונה. הם לא דיברו עליו, מעטים הכירוהו, צאצאיו לא הלכו להלויה, כמנהג ירושלים. מאות רבות של אנשים הלכו דוממים בחוצות העיר, והוא נישא ביניהם. בוודאי תמה רבי חייקל, על שמכבדים אותו, אולם מעטים, מעטים בלבד, שמעו את ההספד שיסוריו השמיעו עליו:
— רבותינו! לפני כמה שעות עזבנו לנצח גופו הקדוש של רבי חייקל, הוא לא ביקש שנבוא אליו. נשלחנו לפי ציווי. אולם כל אותם הימים הרגשנו אצלו שלא בנוח, לא עלה בידינו לשבור אף אבר אחד בו, אף נימה אחת בדיבורו לא נשתנתה על ידינו, אף חיוך אחד לא הועב, אף טרוניא אחת לא הצלחנו להוציא מפיו, אף רגע אחד של תורה לא נתבטל על ידינו. הוא קבל אותנו ואת שכרנו.
כך הספידו הייסורים את רבי חייקל זכר צדיק וקדוש לברכה.
אברהם כתב:ומעשה שהיה כך היה, שאביו רבי אריה לוין זצ"ל היה מכריז הקרואים לתורה בבתי ברוידא...
איש_ספר כתב:למען הדיוק אותו קנאי ששמו לא נזכר כאן, היה גאון וצדיק שלא נשא פני איש כמפורסם, ומה שנכתב פה שהקהל חשש ממנו, אין הכוונה מנחת זרועו כמו שניתן היה להבין, אלא מחריפותו ומשבט פיו.
מתפעל כתב:איש ספר,
כמה אמינות אתה מייחס לגזיר העיתון שהבאת?
פורים שפיל שבו שופטים את הרב קוק למיתה לא פחות ויורים בו למוות, זה משחק ילדים בפורים ולא צריך לעשות מזה ענין. זו ההבנה של המספר.
הצדיק ר' אריה לוין "אחזוהו לצדיק", הוא לא היה באמת צדיק, רק נחשב כך ע"י כאלו שאין להם את ההשקפה הראויה.
בא להלל את אביו חורגו ויצא מוציא עליו שם רע.
לא מאמין למילה אחת שלו.
מתפעל כתב:מה שנכתב בשולי הסיפור, מופיע באופן מעט שונה בספרו של ר' שמחה רז.
איש_ספר כתב:איש_ספר כתב:למען הדיוק אותו קנאי ששמו לא נזכר כאן, היה גאון וצדיק שלא נשא פני איש כמפורסם, ומה שנכתב פה שהקהל חשש ממנו, אין הכוונה מנחת זרועו כמו שניתן היה להבין, אלא מחריפותו ומשבט פיו.
הנה הסיפור כפי שסיפר ר"ש אדלשטיין על אביו חורגו ר' יוסף דינקלס
מתפעל כתב:עשוי לנחת, וכי לא היה לנו מספיק החלק הראשון?
הרי זה תת רמה.
לומר על הרב קוק שהיה עם הארץ הופך את כל דבריו לבדיחה אומללה.
עוד פאשלה רצינית יש לו ולא שם לב, שבהתחלה מביא בשם הרב דינקלס (והרוצה להאמין, יאמין) שהחזון איש כביכול סיפר לו שלא רצה לכבד את הרב קוק בעמידה ולכן עמד כבר לפני כן כל הזמן. אבל לאחר מכן מביא עדותו של הרב שרגא פייבל שטיינברג ז"ל תלמיד מובהק להחזון איש, ושם נאמר שהחזון איש קם בפניו ועמד כל זמן נאומו.
האג'נדה המטורפת הזו להשחיר את זכרו של הרב קוק חולנית.
ישלח השי"ת רפואה שלימה לכל אלו האומללים בקרוב ממש.
טוב לי כתב:כבר בקשתי באשכול אחר, ולא נעניתי, ע"כ פתחתי אשכול חדש בענין.
אני זקוק לתמונתו של הגה"צ רבי חייקל מילצקי זצוק"ל ראש ישיבת חיי עולם ומלפנים תלמיד הסבא מסלבודקא זצוק"ל, איש פלאי שסיפורים רבים ומופלאים נכרכו בדמותו ובייסורים הרבים מהם סבל.
אודה לכם על עזרתכם במציאת תמונתו (אם קיימת), או לכל הפחות תמונת מצבתו.
מתפעל כתב:יישר כח על התמונה, מה זה שלשלת הזהב? זה על משפחת בריזל?
קראתי בספר היקר: 'ארח דוד' על הגה"צ ר' דוד בהר"ן זצ"ל שהלך פעם להפגנה כנגד חילול שבת, והיו שם שוטרים שמכים ללא אבחנה והגיעו עד הגה"צ ר' דוד זצ"ל וכמעט שנפגע על ידם ואז ראה את הסכנה הגאון ר' חייקל זצ"ל ומיהר והציל אותו מידיהם בגבורה. אני כותב מהזיכרון ואולי לא דייקתי בכל הפרטים וכותב עיקר הסיפור.
וכתוב שם שמאז הפסיק הגה"צ ר' דוד זצ"ל ללכת למחות כי אחז שהשוטרים הללו חשודים על שפיכות דמים ואסור להסתכן בנפשו על מחאה זו.
בשולי הדברים, אני ממליץ בחום על הספר הנ"ל, יש שם דברים יקרים מפז ומפנינים.
בשנת תשי"ד כתב הרב פרידמן אל הרבי מכתב בקשה עם ר' חיים חייקל מילצקי, ראש ישיבת "חיי עולם" בירושלים, שבעקבות קללה של צדיק נסתר היה חולה ברגליו והרופאים רצו לכרות לו את הרגל. הרבי ענה לו שיאמר לרב מילצקי שיתחיל ללמוד חת"ת. הרב מילצקי אכן התחיל ללמוד חת"ת ותוך זמן קצר התרפא מהמחלה ונחסכה כריתת הרגל[5].
5. ↑ סופר על ידי הרב פרידמן עצמו. מודפס ספר שמועות וסיפורים מר' רפאל כהן. חלק א' ע' קנ"ב.
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 32 אורחים