נויירא כתב:מסברא אמור להיות בעלות מחמת קניין יצירה, וזש"א בתו"כ בהר ו-ד שהגוי מוכר בנו לעבדות [ר"מ עבדים ט-ב ושו"ע יו"ד רסז-יז, וכך עשה נח לבנו חם, לשיטות שלא היתה זו קללה בעלמא אלא נתינה לעבדות ממש וכהמבו' סנהדרין צא.], ולכך אצל נכרי בע"ח יכול לגבות ע"י עבדות בן הלווה [וכפי שעשה יהורם מלכים ב' ד-א, כמשב"י או"ש נחלות ג-ה שנהג כעכו"ם], ולכך ישראל חייב למול בנו הנכרי כמבו' בירושל' יבמות ב-ו [זכר יצחק ב'], וי"מ בכך את השיטה בגר קטן שיש כח לאביו לגיירו, וכן בסוגיית דמי ולדות מבואר שבעלות גמורה היא לאב בוולדותיו.
אלא שמאחר ואין דמים לבן חורין, כך שאין מצב לבעלות והיא נפקעת מרגע הלידה, ובשונה מגוי שיש לו דמים ממילא יש לאביו בעלות עליו [שאה"נ נפקעת בגירות מאחר ונעשה לבן חורין], כך שלמעשה אצלנו אין לנו בעלות על בנינו, ולכך אין דיני גניבת נפשות אלא מהאדם בעצמו ולא גניבת אדם מהוריו, ולכך בגירושין הילדים נמצאים אצל מי שיותר טוב להם [כאריכות הרשב"א מיוחסות ל"ח ושא"ר ופוסקים, ובדר"כ הוא אצל האשה], ול"א שמכלל בעלות האב שהם יהו אצלו.
ומה שמצינו תביעות בעניין לגבי מצב גרושין בין מצידו ובין מצידה [כפי שהוזכר לעיל], וכן בשתי הנשים שהגיעו לשלמה על הבן החי, והיה זה דין תורה גמור ולא יעוץ סוציאלי [כמבו' במקראות, וכן בפוסקים שהביאו מזה לדין תורה, ולהמחשה בקו"ש ב"ב אות קנ"ו דן במה שעשה יחלוקו ולא כל דאלים גבר], אולם מאידך הלא אין דנים בזה הממע"ה [לדוגמה בציץ אליעזר חי"ז נ'], ובהכרח מאחר שאי"ז זכותם האישית, אלא מזכות הבן על הוריו שיגדלוהו בטוב, שהינה זכות הניתנת לתביעה בבי"ד [ראה בפוסקים לגבי מזונות], וזש"כ הרא"ש בתשובה כלל פ"ב [ב'] שיכול האב לתבוע גם מכח זכות הבן ממנו שילמדו תורה, והיינו שכל אחד מההורים כאפוטרופוסים על זכויות הבן ויכולים לתבוע את זכויותיו, כך שזוהי תביעה שגם האם יכולה לתבוע ואי"ז כלל משום בעלות, וכמ"כ אם מישהו יגנוב לך את בנך תוכל לתובעו בשם זכות הילד שיגדלוהו הוריו בטוב [וכמש"כ איסתרא בלגינא].
ואגב, מה שהבעלות הינה לאב ולא לאם, הוא כבזורע שדה הפקר בירושל' רי' מעשרות [וכביאור הגר"ח הנודע בפ"ב מתרומות], ובשונה מפרתי \ שפחתי שנתעברה משל אחר שהוולדות לבעלי הפרה \שפחה המעוברת [כמבו' ב"ק מג. גבי שפחה, וכ"ה בוולדות קדשים], דהתם דמי להזורע בשדה אחר כמשב"י ריטב"א ב"מ טו., והיינו מצד זכות השימוש של בעל השדה \ הפרה המתעברת, הכולל כל הגודל על האילן [ולא משום שהאילן גידל ויצר, והן דברי רש"י סוטה מג: במרכיב ענף בתוך אילן חבירו שהפירות שבעל הענף יקבל את הפירות שעליו, אף שודאי הוא אינו מגדל ויוצר כהאילן], בשונה מאשה שלא ניתן להגדיר בה שיש לה זכות שימוש בגופה לוולדות. [ולאפוקי ממה שביאר חלקת יואב חו"מ י' שהטעם בפרה שנתעברה משל אחר דמשום שאין בזרע שווי פרוטה וא"כ ה"נ הכא, אולם דבריו שלא כריטב"א כפי שעמד החלק"י עצמו, ואינם אלא אילו אין בעלות בפחות מפרוטה, וע"ש עוד בהשוואה לסוגיית חוששין לזרע האב וזה וזה גורם], והדברים עתיקים וארוכים. ורק אעיר שהאו"ש בתשובה מ"א נוקט שסיבת בעלות האב הנכרי מחמת שהוא מזין את בנו, וכוונתו צ"ב.
והגאון רב סעדיה אמר כי הכניס דבר הגונב איש ביניהן, בעבור כי על הרוב הנגנבים הם קטנים ויגדלו במקום אחר ולא יכירו אבותם ויבא שיכום ויקללום, ולכן ראוי להעניש הגנב במיתה כהם, כי העונש הוא עליו
לכאו' הר"מ מסביר כאן שעובדת היות הבנים קנינו של האב אינה סיבה לגרום להם הפסד ונזק בעוונו, ורק משום שאינם חייבים במצוות ה"ה לא נידונים בפנ"ע. אבל עדיין צריך אני להסבר למה בעוון האב מתים בניו הקטנים שלא חטאו. אם יש לכם מקורות בענין, אל תמנעו.עושה חדשות כתב:אגב, בלש' הנ"ל "שבניו של אדם הקטנים שאין בהם דעת ולא הגיעו לכלל מצות כקניינו הן וכתיב איש בחטאו ימות עד שיעשה איש", מה נוגע ענין החיוב במצוות?
נויירא כתב: ורק אעיר שהאו"ש בתשובה מ"א נוקט שסיבת בעלות האב הנכרי מחמת שהוא מזין את בנו, וכוונתו צ"ב.
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 250 אורחים