איש_ספר כתב:בחיפוש באוצר מצאתי רק למחר אחד בשם הרב ריינמן מח"ס לב איש שכתב נגד הרב קאפח והשיטה שמייחס לרמב"ם, הוא פרסם את דבריו בכמה במות (המאור, הדרום, ובסוף בספרו לב איש ח"א).
וכן מצאתי, בידי משה לר' יעקב משה טולדינו ז"ל, שמקבל דברי הרמב"ם ככתבן.
מלבד זה לא מצאתי דבר. והיא פליאה גדולה מאד.
אוהב אוצר כתב:לכאורה בכל מקרה זה תמוה גם לאלו שניסו לתקן, כי זה כפילות מועד ושאר ימות הפסח כי קרבן פסח לא נשחט ביו"ט שנגיד שהמילה 'מועד' הכוונה ליו"ט הראשון ושאר ימות החג היינו חולו של מועד ויו"ט שני, הלא כן?
איש_ספר כתב:בפירוש המשניות שבסוף מהדורת עוז והדר, נדפסו בגליון לקט הערות על הפיה"מ, ושם יש מי שמבאר כמש"כ, וחתום "ד"ת" מי זה? (אינו דרך תמים)
הוגה ומעיין כתב:גם לענ"ד אין נראה שט"ס היא ברמב"ם. יש גם הגיון לא מבוטל בדבריו וכו'
הוגה ומעיין כתב:איש_ספר כתב:בפירוש המשניות שבסוף מהדורת עוז והדר, נדפסו בגליון לקט הערות על הפיה"מ, ושם יש מי שמבאר כמש"כ, וחתום "ד"ת" מי זה? (אינו דרך תמים)
דבש תמר, לר' דוד טייטלבוים.
איש_ספר כתב:אגב, כיון שהובאה כאן הגמרא כאן בי"ד כאן בחולו של מועד, יש להבין פשוטו של מקרא, למה לא אמרו כאן בי"ד כאן ביו"ט ובחולו של מועד, או כל לשון אחרת, בקיצור למה דלגו על יו"ט?
יש תשובה נפלאה ואמיתית של האדר"ת, מעניין עם מישהו נוסף עמד בקושי הזה. לפו"ר לא מצאתי.
כהן כתב:ולפי"ז לשי' רבי שמעון קרבן תודה שבא עם חלות חמץ הוא התר מיוחד מגזה"כ,פלא פלאים
איש_ספר כתב:הוגה ומעיין כתב:איש_ספר כתב:בפירוש המשניות שבסוף מהדורת עוז והדר, נדפסו בגליון לקט הערות על הפיה"מ, ושם יש מי שמבאר כמש"כ, וחתום "ד"ת" מי זה? (אינו דרך תמים)
דבש תמר, לר' דוד טייטלבוים.
יש"כ.
בין באוצר את החלק השני שבו הגהות לפיה"מ. אבל יש בה"ב. נשתדל להשיג בעז"ה.
איש_ספר כתב:[(הגרממ"ש היה מספר שהמורה שלו בחיפה אמר שהרמב"ם הזה הוא נגזר מהשקפתו הסוציאלית...)
איש_ספר כתב:כהן כתב:ולפי"ז לשי' רבי שמעון קרבן תודה שבא עם חלות חמץ הוא התר מיוחד מגזה"כ,פלא פלאים
עיין בשמלת בנימין שהעלה כאן קולמוס, שמתייחס להערה זו (הוא כותב שהיה מקום לומר שכן הוא לר"ש, וכותב עוד שאין להקשות מתודה שכך צוותה תורה, כמו הקטרת מנחות של חמץ אע"פ שיש איסור של הקטרת חמץ).
הוגה ומעיין כתב:איש_ספר כתב:[(הגרממ"ש היה מספר שהמורה שלו בחיפה אמר שהרמב"ם הזה הוא נגזר מהשקפתו הסוציאלית...)
האם יש קשר ל"מורה" הזה?
איש_ספר כתב: רבי שמעון הרי סובר שחמץ בפסח אינו אסור כלל. לדעת תוספות באכילה אסור (מדין תשביתו) ורק הנאה מותר. לדעת בעל המאור ודעימיה, גם באכילה מותר. ).
בברכה המשולשת כתב:איש_ספר כתב: רבי שמעון הרי סובר שחמץ בפסח אינו אסור כלל. לדעת תוספות באכילה אסור (מדין תשביתו) ורק הנאה מותר. לדעת בעל המאור ודעימיה, גם באכילה מותר. ).
סליחה על הבורות- אבל נראה לי שזה לא ייתכן כלל שלר"ש אין איסור אכילת חמץ בפסח
איש_ספר כתב:לא הבנתי, אודה לו אם יבאר דבריו בטו
----
יש לי איזה השערה "פרועה" בכל הענין הזה.
רבי שמעון הרי סובר שחמץ בפסח אינו אסור כלל. לדעת תוספות באכילה אסור (מדין תשביתו) ורק הנאה מותר. לדעת בעל המאור ודעימיה, גם באכילה מותר. והנה בבעל המאור כ' שמ"מ אית ליה לר"ש לאו דלא תשחט על חמץ דם זבחי, והיינו שבשעה שרוצה להקריב מבער חמצו.
אבל בפרישה, כתב דבר מרעיש, שלרבי שמעון שלית ליה איסור חמץ בער"פ, האיסור הוא להקטיר את הפסח עם החמץ ודלא כלחמי תודה (גם האברבנאל, מבאר קושית שבכל הלילות חמץ ומצה, שפסח הוא כקרבן תודה והיה ראוי שיקריבו עמו לחמי חמץ ומצה)!
וכבר העיר במחזיק ברכה שנעלמו מהפרישה דברי בעל המאור. עכ"פ אלו דברי הפרישה.
לדבריו ודאי שאפשר שר"ש יסבור איסור זה כל השנה.
אלא שכנראה הא בורכא היא. שהרי בלא"ה אסרה תורה להקטיר חמץ על המזבח, ורק שבאו לומר שבפסח אינו כתודה, אבל שאר קרבנות א"צ לאיסור כזה.
כהן כתב:איש_ספר כתב:לא הבנתי, אודה לו אם יבאר דבריו בטו
----
יש לי איזה השערה "פרועה" בכל הענין הזה.
רבי שמעון הרי סובר שחמץ בפסח אינו אסור כלל. לדעת תוספות באכילה אסור (מדין תשביתו) ורק הנאה מותר. לדעת בעל המאור ודעימיה, גם באכילה מותר. והנה בבעל המאור כ' שמ"מ אית ליה לר"ש לאו דלא תשחט על חמץ דם זבחי, והיינו שבשעה שרוצה להקריב מבער חמצו.
אבל בפרישה, כתב דבר מרעיש, שלרבי שמעון שלית ליה איסור חמץ בער"פ, האיסור הוא להקטיר את הפסח עם החמץ ודלא כלחמי תודה (גם האברבנאל, מבאר קושית שבכל הלילות חמץ ומצה, שפסח הוא כקרבן תודה והיה ראוי שיקריבו עמו לחמי חמץ ומצה)!
וכבר העיר במחזיק ברכה שנעלמו מהפרישה דברי בעל המאור. עכ"פ אלו דברי הפרישה.
לדבריו ודאי שאפשר שר"ש יסבור איסור זה כל השנה.
אלא שכנראה הא בורכא היא. שהרי בלא"ה אסרה תורה להקטיר חמץ על המזבח, ורק שבאו לומר שבפסח אינו כתודה, אבל שאר קרבנות א"צ לאיסור כזה.
כונתי שבתודה אינו שוחט על חמץ דידיה כיון שהרי החלות הם הקדש ואמנם הם קק"ל וא"כ הדין תלוי אי קק"ל ממון בעלים
אכן גם למ"ד דקק"ל ממון גבוה עדין נחשבים חלות תודה כחמץ דידיה [לענין בל יראה] שהרי הוא חייב באחריותן עד אחר הזריקה ואי יאבדו יתחייב בתודה אחרת וע"ז כתבתי שיתכן שהגם שדבר שחייב באחריותו נחשב כדידיה לעבור עליו בבל יראה מ"מ יתכן שהוא חידוש מיוחד לענין בל יראה ולענין דין שוחט על החמץ לא סגי בחיוב אחריות
לפי"ד הדרישה כונת התורה לומר שאין חיוב מחודש של חלות בכל הקרבנות כמו בתודה וא"כ תירוצך עולה יפה שנתחדש כאן שאין להביא חלות חמץ עם כל הקרבנות [צ"ב מהיכ"ת שצריך להביא ובשלמא פסח י"ל כאברבנאל וג"ז דחוק מאד] ולא הבנתי מה הקשית וגם הרי חלות תודה אינם נקטרים על המזבח כלל ואין בהם שום איסור גם של מחמץ מנחה שהרי אינם אינם מנחה עי' תוס' ריש כל המנחות
כהן כתב:יש"כ מענין מאד
ואמנם הנך צודק בעיקר דבריך שלראב"ד א"א להביא לחם בשאר קרבנות דהוי מקטיר חמץ אך אין הכרח שאסור לחמץ לחמי תודה שזה תלוי בשם מנחה ולחמי תודה מפורש בגמ' דאינם מנחה
איש_ספר כתב:מסוף דבריך נראה שמפורש בתוספות שהמחמץ לחמי תודה אינו עובר, ויש לתקן הדברים.
איש_ספר כתב:אודה מאד למי שיקדיש מזמנו לקרוא את הדברים ואולי יהיה בידו לסייע להבהיר את התעלומה הזו, שהיא ממש קרוב לגדר "מידי דלא רמיזא באוצר" רח"ל..."
במשנה פסחים סג ע"א נמנו שלוש שיטות בדין הלאו של לא תשחט על חמץ דם זבחי.
ת"ק: אין האיסור אמור אלא בקרבן פסח בלבד.
רבי יהודה: מוסיף גם תמיד של בין הערביים.
רבי שמעון: בערב פסח, רק פסח בלבד, במועד (היינו יו"ט וחוה"מ) גם שאר קרבנות.
(הקטע הזה אינו מוכרח להבנת נושא האשכול, וניתן לדלגו למי שהוא לטורח עליו : ועוד מוסיף רבי שמעון, שרק קרבן כשר עוברים עליו משום לא תשחט ולכן, אם שחט את הפסח על החמץ במועד, כיון שהוא פסול, אינו עובר (אא"כ שחטו שלא לשמו שאז הוא הופך להיות שלמים ככל מותר הפסח). וכן אם שחט במועד חטאת שלא לשמה שדינה שהיא פסולה, גם עליה לא עובר, אבל שאר קרבנות אפילו שחטן שלא לשמן, שהרי הם כשרים).
הרמב"ם בפירושו למשנה, מבאר את דברי רבי שמעון וזה לשונו:
ואין חילוק בין אמרו במועד או בשאר ימות השנה. והטעם שלר' שמעון אם שחט שאר קרבנות על החמץ בשאר ימות השנה בין לשמן בין שלא לשמן חייב חוץ מן החטאת ששחטה שלא לשמה, הוא הכלל שאצלינו והוא אמרם בתחלת זבחים כל הזבחים שנשחטו שלא לשמן אף על פי שלא עלו לבעלים משום חובה כשרים חוץ מן הפסח ומן החטאת, הפסח בזמנו והחטאת בכל זמן. והלכה כחכמים.
תיבות "בשאר ימות השנה", מופיעות גם במקור הערבי בלשון הקודש, כך שהרב פרופ' לשפות שמיות, הוגה ומעיין, לא יושיענו. (לפחות לא כשבתו כפרופ'...).
לרבי שמעון המביא קרבן בשאר ימות השנה ויש ברשותו חמץ עובר בל"ת? הנשמע כדבר הזה או הנראה כמוהו?
האם יש איניש על יבשתא שמצטט את שיטת הרמב"ם הלזו (בדעת ר"ש)???
המשך יבוא
אביאסף כתב:איש_ספר כתב:אודה מאד למי שיקדיש מזמנו לקרוא את הדברים ואולי יהיה בידו לסייע להבהיר את התעלומה הזו, שהיא ממש קרוב לגדר "מידי דלא רמיזא באוצר" רח"ל..."
במשנה פסחים סג ע"א נמנו שלוש שיטות בדין הלאו של לא תשחט על חמץ דם זבחי.
ת"ק: אין האיסור אמור אלא בקרבן פסח בלבד.
רבי יהודה: מוסיף גם תמיד של בין הערביים.
רבי שמעון: בערב פסח, רק פסח בלבד, במועד (היינו יו"ט וחוה"מ) גם שאר קרבנות.
(הקטע הזה אינו מוכרח להבנת נושא האשכול, וניתן לדלגו למי שהוא לטורח עליו : ועוד מוסיף רבי שמעון, שרק קרבן כשר עוברים עליו משום לא תשחט ולכן, אם שחט את הפסח על החמץ במועד, כיון שהוא פסול, אינו עובר (אא"כ שחטו שלא לשמו שאז הוא הופך להיות שלמים ככל מותר הפסח). וכן אם שחט במועד חטאת שלא לשמה שדינה שהיא פסולה, גם עליה לא עובר, אבל שאר קרבנות אפילו שחטן שלא לשמן, שהרי הם כשרים).
הרמב"ם בפירושו למשנה, מבאר את דברי רבי שמעון וזה לשונו:
ואין חילוק בין אמרו במועד או בשאר ימות השנה. והטעם שלר' שמעון אם שחט שאר קרבנות על החמץ בשאר ימות השנה בין לשמן בין שלא לשמן חייב חוץ מן החטאת ששחטה שלא לשמה, הוא הכלל שאצלינו והוא אמרם בתחלת זבחים כל הזבחים שנשחטו שלא לשמן אף על פי שלא עלו לבעלים משום חובה כשרים חוץ מן הפסח ומן החטאת, הפסח בזמנו והחטאת בכל זמן. והלכה כחכמים.
תיבות "בשאר ימות השנה", מופיעות גם במקור הערבי בלשון הקודש, כך שהרב פרופ' לשפות שמיות, הוגה ומעיין, לא יושיענו. (לפחות לא כשבתו כפרופ'...).
לרבי שמעון המביא קרבן בשאר ימות השנה ויש ברשותו חמץ עובר בל"ת? הנשמע כדבר הזה או הנראה כמוהו?
האם יש איניש על יבשתא שמצטט את שיטת הרמב"ם הלזו (בדעת ר"ש)???
המשך יבוא
פלא בעיני שלא הזכירו כלל באשכול זה דברי הירושלמי בפסחים שם פ"ה ה"ד דמפורש שם דלר"ש אין עוברין על שאר זבחים אלא בשעה שיש איסור בל יראה ובל ימצא.
מיהו בבבלי ס"ד א' ממעטים שאר זבחים בי"ד לר"ש דאין חייבין על שאר זבחים בשעה שחייבין על פסח ולכאו' אמאי צריך מיעוט הא לר"ש חמץ בערב פסח מותר אלא ע"כ דהבבלי לא ס"ל כהירושלמי הנ"ל וס"ל דגם בזמן דליכא ב" וב"י חייבין לר"ש וא"כ שפיר אפשר כדברי הר"מ דגם בשאר ימות השנה חייבין חוץ מערב פסח אחר חצות שהוא זמן פסח (ומ"מ זהו מילתא דתמיהא קצת שיהיו חייבים כל ימות השנה ופטורין בערב פסח ולפי"ז קרא דמחייב על פסח לא בא לחייב אלא אדרבה בא לפטור שאר זבחים וצ"ע).
ובעיקר שיטת הר"מ נראה דהדבר שיייך לשיטת הר"מ בסה"מ דאין האיסור לשחוט פסח על החמץ אלא האיסור להחזיק חמץ בשעת שחיטת הפסח וא"כ לר"ש שחייבין גם על שאר זבחים זהו ג"כ גדר האיסור היינו שאסור להחזיק חמץ בשעת זביחתם ואין זה שייך לאיסור חמץ הכללי ולהכי גם בשאר ימות השנה דינא הכי.
קצרתי מחמת דוחק הזמן, אם לא הובנתי אשמח להסביר מאוחר יותר.
איש_ספר כתב:מתברר שבדפוס ווילנא, תיקנו את הרמב"ם כך:
ואין חילוק בן אמרו במועד או בשאר ימות (השנה) [הפסח]. וכן בקטע השני.
הרב המאירי העתיק את פירוש הרמב"ם. וכך באים הדברים במהדורת מכון התלמוד:
בהופעה השניה רואים שהעורך ז"ל, תיקן, בהופעה הראשונה היה מתוקן מעיקרא? ליבי אומר לי שגם שם תוקן בלי לסמן. בנתים אין לי כת"י לאמת את תחושתי.
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 90 אורחים