הבינני כתב:שיף כתב:גם במשנ"ב נמחק ההסכמה של רבי חיים אלעזר וואקס שנדפס במהדורה ראשונה [וגם במהדורת זכרון יעקב] מי יודע פשר דבר?
איפה קיימת הסכמה זו?
נהר שלום כתב:הבינני כתב:שיף כתב:גם במשנ"ב נמחק ההסכמה של רבי חיים אלעזר וואקס שנדפס במהדורה ראשונה [וגם במהדורת זכרון יעקב] מי יודע פשר דבר?
איפה קיימת הסכמה זו?
[]
מחולת המחנים כתב:היא שיחתי כתב:הסיפורים הללו הם רק במגזר הליטאי? שבו מי שחושב אחרת נשרף
או שגם במגדר החסידי יש כאלו דברים (ואינני מדבר על צינזור מחמת שהבן דוד מחזיק חסידות מתחרה..)
נסה לחפש קיצור שולחן ערוך בבתי מדרשות של חסידי באבוב, או שו"ת מנחת אלעזר בבתי מדרשות של חסידי בעלזא.
ואגב הסכמה שהושמטה, באנשים גדולים ביותר, מסופר שהגה"ק רבי אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא כשהדפיס את ספרו יסוד ושורש העבודה לקח הסכמה מהרה"ק רבי לוי יצחק מברדיטשוב, אך כאשר ניגש להדפיס את המהדורא השניה של הספר נודע לו כי רבי לוי יצחק נמנה על עדת החסידים, ולכך השמיט את הסכמתו מן הספר.
אנא עבדא כתב:מה יש לבאבוב נגד הקיצור שולחן ערוך ?
נסה לחפש קיצור שולחן ערוך בבתי מדרשות של חסידי באבוב, או שו"ת מנחת אלעזר בבתי מדרשות של חסידי בעלזא.
תולעת-ספרים כתב:לדעתי יש הבדל עצום, בין חסידים שאינם מכניסים לבית המדרש שלהם [בלי להצדיק את מעשיהם] ספר שחלק על רבם, כמו מנח"א וקצש"ע, שהרי כל אחד בביתו בעל הבית על עצמו מה לקרב ומה לרחק, לבין אנשים שמדפיסים ספר של מישהו אחר ושם משנים או משמיטים את הנראה או שאינו נראה להם, שזה כבר נכנס לתוך דבר השייך לשני ועושה ככל העולה על רוחו.
הגהמ כתב:בעבר הוציא ר"א פישליס, תלמידו המסור של הגר"מ פיינשטיין זצ"ל, שלשה כרכים של שיעורי חומש של רבו הדגול מפיו ומפי כתביו (ללא אבחנה ביניהם) בשם 'קול רם'. כעת סודרו מחדש עם תוספת מכתבי הרב פישליס ז"ל שבינתיים הלך לעולמו. לאחרונה יצא לאור כרך אחד המכיל השיעורים לספר בראשית ושמות. ההסכמות שהופיעו על פני שלשת הכרכים הראשונים נאספו ונדפסו בראש ספר זה. רק אחת מהן נעדרה - זו של האדמו"ר מליובביץ. אפשר בקל לנחש הסיבות לכך אבל יצויין שידוע שהאדמו"ר שמר על קשר חם שהיה לו עם הגר"מ פיינשטיין והחשיבו עד מאד. גם שאל ממנו איזה שאלות ותשובה אליו נמצאת באגר"מ.
ליתר דיוק כך הוה עובדא: הספר היה מוכן לדפוס עד הרגע האחרון עם ההסכמה של הרבי מחב"ד, ונטו מאוד להשאירו בהסכמת בני הג"ר משה ולא להשמיט, ורק ברגע האחרון ממש הוחלט להשמיט, ועיקר הסיבה היתה מצד שזה בכלל לא היתה הסכמה, רק כתב מכתב לעורך שהיה ג"כ מנהל ישיבת תפארת ירושלים ועסק ג"כ בקירוב עם המילים האלו "בכבוד ובברכת הצלחה בחידושי תורה ובהפצתו היהדות מתוך שמחה וט"ל", וזה היה נראה יותר שהעורך ניסה בזמנו איך שהוא להתפאר בשמו של הנ"ל, ולא היה בזה ממש להוסיף חשיבות לספר כשלא מדובר עליו ישיר.
אני מצ"ב צילום של "ההסכמה" מהספר המקורי
הגהמ כתב:באופן עקרוני ודאי שאתה צודק, אבל יש לשים לב שכשמדפיסים ספר ישן ומשאירים את ההסכמות, בהרבה מקרים מדובר שכבר איתמחי גברא וקמיע למכור את עצמו, ובכל זאת משיאירם ההסכמות המקוריות כדי לתת אימון במקוריות הספר (ומה"ט נמי מדפיסים צילום משער הספר דפו"ר וכדומה). הגע בעצמך, וכי הסכמת הגרח"ע על ספר תורת הנזיר עלולה לגרום שימכרו יותר עותקים כיום הזה? לפעמים כבר נשתקעו שם המסכימים באופן שהסכמתם בזה הספר אומר יותר עליהם מאשר על הספר (והמשנה ברורה הוא דוגמא מובהקת לכך). במקרים כאלו נ"ל שיש בהדפסת הספר הצגת היסטוריה, ובהמשטת הסכמה שיכתוב היסטוריה.
לעומקו של דבר כתב:באופן עקרוני:
השמטת הסכמה אינה יכולה להחשב בשו"א שכתוב הסטוריה.
כאשר כותבים ביוגרפיה וכותבים הוא קיבל הסכמות מפלוני ופלוני, אז יש שכתוב היסטוריה.
אבל הסכמות בספר הם משהו חיצוני שבא לעזור להפצת ולקבלת הספר. לא למטרת היסטוריה וודאי שלא לאפוכי מטרתא ולשבחו וקבלתו של המסכים שזה היפך המכוון. ואם כבר איבדו את התועלת אין סיבה לכאורה להשאירם. (אא"כ חיישינן דיש בזה פגיעה בכבוד המסכים. אבל זה דבר צדדי)
אום אני חומה כתב:לעומקו של דבר כתב:באופן עקרוני:
השמטת הסכמה אינה יכולה להחשב בשו"א שכתוב הסטוריה.
כאשר כותבים ביוגרפיה וכותבים הוא קיבל הסכמות מפלוני ופלוני, אז יש שכתוב היסטוריה.
אבל הסכמות בספר הם משהו חיצוני שבא לעזור להפצת ולקבלת הספר. לא למטרת היסטוריה וודאי שלא לאפוכי מטרתא ולשבחו וקבלתו של המסכים שזה היפך המכוון. ואם כבר איבדו את התועלת אין סיבה לכאורה להשאירם. (אא"כ חיישינן דיש בזה פגיעה בכבוד המסכים. אבל זה דבר צדדי)
האם כך אתה סבור אף כאשר המושמטים הינם הרבנים הקרובים ללבך??
לעומקו של דבר כתב:מכיוון שלא הועלתה טענה ספיציפית אחזור על דברי עם עוד משל, קצת צולע:
נניח שהיה אחד מיקירי ירושלים שהסתופף בצל הגאון הראי"ה, וקרא על שמו את בנו הנולד לו תיכף לאחר הסתלקותו.
לאחר שנפטר בנו זה, נקראו נכדיו בשמו.
כאשר נפטר אחד מנכדיו, החליט אחד מבני אותו נכד שנתפס לקנאות יתירה, שלא יקרא את בנו על שמו, מכיוון ששם זה נקרא ע"ש הראי"ה, ולדעתו זה לא יועיל לילדו. ולכן קרא לו במקום אברהם יצחק - יואל. יואלי'ש, בשבילכם.
האם האב הנ"ל סילף היסטוריה? לא. ילד אינו ספר היסטוריה. ולמרות שאצל כל אחיו, דור לדור יספר את ההיסטוריה, אשר שמא קגרים ללמד שזקן זקנם היה ממקורבי (או 'מעריצי') הראי"ה, ואילו אצלו תיפסק השרשרת, ואדרבא יהיו אשר יחשבו ששורש משפחתם הוא מחסידי סאטמר, עדיין אין זה סילוף היסטוריה. כי ילד הוא לא ספר היסטוריה, וגם השם שלו לא. זה שיש כאן משהו שיכלו בגללו בעקיפין לדעת שהסבא שלו היה תלמיד הראי"ה ועכשיו לא יהיה את זה - אמת ויציב. אבל סילוף אין כאן.
וכל זה יהיה נכון - אפילו אם הכוונה שלו תהיה אכן בשביל שלא ידעו את האמת על ההיסטוריה. כי הכוונה לא משנה את מהות העניין שאין בה שום סילוף אלא קריאת שם לילדו, שיתן השי"ת שאכן יתעביד לאילנא רברבא, כאילן זה או כאילן זה.
לעומקו של דבר כתב:בברכה, מה כל זה קשור להסכמה?
הסכמה אינה אלא הסכמה. רב פלוני כותב שמסכים להדפסת הספר, והמחבר מדפיס אותה בתחילת ספרו כי היכי דלשתמעון מיליה. ואת"ל בשביל שלא לעבור על מה שהחרימו כמה מגדולי הדורות לא להוציא ספר בלי הסכמה.
לא בהבאתה ולא בהשמטתה יש משום עיסוק ישיר כלשהו בהיסטוריה או בסיפור דברים כלשהו. או בכבוד חכמים או בהיפוכו.
בברכה המשולשת כתב:לעומקו של דבר כתב:בברכה, מה כל זה קשור להסכמה?
הסכמה אינה אלא הסכמה. רב פלוני כותב שמסכים להדפסת הספר, והמחבר מדפיס אותה בתחילת ספרו כי היכי דלשתמעון מיליה. ואת"ל בשביל שלא לעבור על מה שהחרימו כמה מגדולי הדורות לא להוציא ספר בלי הסכמה.
לא בהבאתה ולא בהשמטתה יש משום עיסוק ישיר כלשהו בהיסטוריה או בסיפור דברים כלשהו. או בכבוד חכמים או בהיפוכו.
קשור, כי הבחירה ממי לבקש הסכמה יש בה לעיתים מעין פסיקה, ולזה התכוונתי במשל שהבאתי.
כשם שמובן לכל שאין לסלף את דברי הרב המחבר בגוף הספר, כך צריך להיות מובן שהשמטת הסכמה (במיוחד בנדונים בהם בדר"כ עוסקים אנו בכגון דא) יש בה משום סילוף דרכו של הרב המחבר.
לעומקו של דבר כתב:מכיוון שלא הועלתה טענה ספיציפית אחזור על דברי עם עוד משל, קצת צולע:
נניח שהיה אחד מיקירי ירושלים שהסתופף בצל הגאון הראי"ה, וקרא על שמו את בנו הנולד לו תיכף לאחר הסתלקותו.
לאחר שנפטר בנו זה, נקראו נכדיו בשמו.
כאשר נפטר אחד מנכדיו, החליט אחד מבני אותו נכד שנתפס לקנאות יתירה, שלא יקרא את בנו על שמו, מכיוון ששם זה נקרא ע"ש הראי"ה, ולדעתו זה לא יועיל לילדו. ולכן קרא לו במקום אברהם יצחק - יואל. יואלי'ש, בשבילכם.
האם האב הנ"ל סילף היסטוריה? לא. ילד אינו ספר היסטוריה. ולמרות שאצל כל אחיו, דור לדור יספר את ההיסטוריה, אשר שמא קגרים ללמד שזקן זקנם היה ממקורבי (או 'מעריצי') הראי"ה, ואילו אצלו תיפסק השרשרת, ואדרבא יהיו אשר יחשבו ששורש משפחתם הוא מחסידי סאטמר, עדיין אין זה סילוף היסטוריה. כי ילד הוא לא ספר היסטוריה, וגם השם שלו לא. זה שיש כאן משהו שיכלו בגללו בעקיפין לדעת שהסבא שלו היה תלמיד הראי"ה ועכשיו לא יהיה את זה - אמת ויציב. אבל סילוף אין כאן.
וכל זה יהיה נכון - אפילו אם הכוונה שלו תהיה אכן בשביל שלא ידעו את האמת על ההיסטוריה. כי הכוונה לא משנה את מהות העניין שאין בה שום סילוף אלא קריאת שם לילדו, שיתן השי"ת שאכן יתעביד לאילנא רברבא, כאילן זה או כאילן זה.
בברכה המשולשת כתב:ייש"כ.
אמנם, לענ"ד אינו כדברי כתר"ה, ואפרש שיחתי.
אכן, בדר"כ הרב המסכים גדול מהרב המחבר (בעיני הרב המחבר, בוודאי), אך יש בבחירתו לבקש הסכמה מרב פלוני (הגדול ממנו, לדעתו, כאמור), בכדי ללמד על הרב המחבר, ובהשמטת הסכמה זו יש משום סילוף.
אכן, מטרת ההסכמה איננה ללמד על גדלותו של הרב המסכים, אך בפועל יש בה בכדי ללמד גם את זה, והרב המחבר מודע לנקודה זו.
הגהמ כתב:פרופ' מלך שפירא בספרו החדש (באנגלית) Changing the Immutable ('לשנות את הבלתי ניתן לשנוי') הקדיש דיון לצנוזריית הסכמותיו של הראי"ה קוק ומנה שם הרבה דוגמאות. ביניהם הסכמתו לח"ב מס' עבודת הקרבנות לחתנו של הח"ח.
כלבאשבוע כתב:ישבב הסופר כתב:באחד ה'ישורון'ים האחרונים היה מאמר מהרב אליעזר כצמאן לדמותו של הגאון ר' אהרן חיים הלוי צימרמן זצ"ל, ובהערה הביא שהגר"א קוטלר אמר על הגרי"א הרצוג "ער איז א מבהילדגיער גאון".
http://www.bhol.co.il/forums/topic.asp? ... =19616#R_3
פולסברג כתב:כלבאשבוע כתב:ישבב הסופר כתב:באחד ה'ישורון'ים האחרונים היה מאמר מהרב אליעזר כצמאן לדמותו של הגאון ר' אהרן חיים הלוי צימרמן זצ"ל, ובהערה הביא שהגר"א קוטלר אמר על הגרי"א הרצוג "ער איז א מבהילדגיער גאון".
http://www.bhol.co.il/forums/topic.asp? ... =19616#R_3
כבר עברו שנים, והתעלומה עומדת: מישהו יודע מה אמר שם? האם נכתב ע''י איזה מהשומעים?
אגב, מרווין שיק ז''ל ידע לספר שר' יענקל שיף לרבו ר' אהרן שיספיד, וכמדו' שעל כן הספידו רק בבית החיים, משהו כזה.
Late on Shabbos morning and during the meal, Rabbi Wohlgelernter, who was an official at the Chief Rabbinate, came to tell Rav Ben-Menachem that Rav Yitzchak Herzog, the Ashkenazi Chief Rabbi, had died during the night and that there would be a meeting of the Beth Din Hagadol after Shabbos to determine the details of the funeral. Rav Aharon spoke highly of Rav Herzog, adding that he hoped to be one of the maspidim. Rav Yaakov Schiff’s protest that Rav Herzog was a Mizrachist who had not opposed the draft of girls into military service was brushed off by Rav Aharon who noted that Rav Iser Zalman had eulogized Rav Kook. As an aside, there is hanging on the wall in my Jerusalem apartment a poster announcing the public hesped for Rav Kook at the Churva Shul, with Rav Iser Zalman listed as the first speaker.
Rav Aharon also noted that Rav Herzog was a Talmid Chachom who had done much to assist Jews during the European Churban and that Rav Shmuel Yitzchak Hillman, Rav Herzog’s father-in-law who had been a member of the London Beth Din, was an outstanding Torah scholar.
The Motzoei Shabbos meeting was quick and Rav Aharon was asked to be one of the speakers, I imagine at the suggestion of Rav Ben-Menachem. Also scheduled to speak were Rav Yitzchak Nissan, the Rishon L’Tzion or Sephardic Chief Rabbi, and Rav Shlomo Zevin, the prolific and highly respected author of the multi-volume “Ha-Moadim B’Halacha” and many other sefarim. There was at least one other speaker whose name I do not recall. Rav Aharon was strongly inclined to accept, noting that it was important for the public to hear the message that he wanted to deliver and also to hear a Yiddish speaker. There was, however, a hitch. The levaya was to be at Heichal Shlomo on King George Street, the seat of the Chief Rabbinate that had opened about a year before. The Brisker Rav had proscribed entering the building because Rabbi Yehuda Leib Maimon, a key Mizrachi leader, had suggested that it become the seat of a new “Sanhedrin” that would examine and, when necessary, restate the halacha in light of the establishment of the State of Israel.
Rav Schiff argued that it would be inappropriate for Rav Aharon to enter Heichal Shlomo in defiance of the Brisker Rav’s edict, which he would be required to do if he did speak. He then suggested, “Der Brisker Rav is der Rav fun der shtadt. Der Rosh Yeshiva zol fregen der Brisker Rav.” (The Brisker Rav is the rabbinic authority in Jerusalem. The Rosh Yeshiva should ask him whether it is appropriate to speak from Heichal Shlomo.) Rav Aharon did not take kindly to this suggestion. I will omit certain details, except to note that Rav Aharon exclaimed in anger, “Ich ken alain paskanim a shailah.” (I am competent to decide an halachic issue.)
Yet, at the end of the day, Rav Schiff’s words had an impact and Rav Aharon decided not to speak at Heichal Shlomo. As many of Israel’s leading rabbis were gathering before the levaya at the Herzog home on Ibn Ezer Street, Rav Aharon sent an intermediary to Rebbitzin Sarah Herzog to ask whether he could speak there before the funeral. She acceded to this request but, as was reported in the newspapers, Rav Nissan strongly objected because if Rav Aharon spoke at the home, it would mean that there would be a speaker before him and this would be an affront to his dignity.
Rav Aharon spoke at the cemetery in Sanhedria where Rav Herzog is buried. His eulogy was warm and contained much praise of Rav Herzog. Although the text of the eulogy is available, for whatever reasons, it has not been included among the hespedim published in “Mishnas Rav Aharon.”
פולסברג כתב:ייש''כ.
הוא כותב שיש טקס מהספידו, ולא פורסם ע''י מכון משנת ר' אהרן. איפה זה נמצא?
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 115 אורחים