בברכה המשולשת כתב:מלחמתם על הארץ היא מצד הדת.
וכבר לובן ביותר מאשכול אחד
לא היה ולא נבראישא ברכה כתב:בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים.
צונאמי כתב:למות על קידוש ה' זה-
מי שאומרים לו המר את דתך ואם לאו נהרגך.
למעט שנאת הגזע או העם (הנאצים הרגו גם צוענים)
או שנאת הדת (דאעש לא מבחינים בין נוצרים ליהודים)
או ויכוחים טריטוריאליים. (שכידוע הערבים חיו בארץ בשלום עם היהודים).
ברזילי כתב:לא היה ולא נבראישא ברכה כתב:בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים.
יאיר1 כתב:ידוע שהדבר שנוי במחלוקת רבני זמנינו.
וכדאי באמת להציע את שני הצדדים באופן ברור ותלמודי.
צונאמי כתב:ברזילי כתב:לא היה ולא נבראישא ברכה כתב:בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים.
עיין בספר "בצל הסהר והצלב", שבדק זאת מדעית.
בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים.
ברזילי כתב:לא היה ולא נברא
צונמי כתב:עיין בספר "בצל הסהר והצלב", שבדק זאת מדעית.
בברכה המשולשת כתב:כנראה שאדוננו הרמב"ם לא היה מדעי
בברכה המשולשת כתב:וכל יהודי שנהרג ע"י גוי ימש"ו בשל היותו יהודי קדוש ייקרא (לא משנה מה הטעם שהגוי ימש"ו עשה זאת- דתי, לאומי, קרקעי וכו')
צונאמי כתב:בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים.ברזילי כתב:לא היה ולא נבראצונמי כתב:עיין בספר "בצל הסהר והצלב", שבדק זאת מדעית.בברכה המשולשת כתב:כנראה שאדוננו הרמב"ם לא היה מדעי
הוא מדבר מפרספקטיבה של 1400 שנה, ולא כאחד שברח בעצמו מפחד המוג'הדין.
יש מקום לטענה שביחס לארצות הנוצריות, המצב תחת האיסלאם היה טוב יותר. ספר אחד שטוען זאת לא מכריע, אבל יש על מה לדבר. מ״מ שקט ושלווה לא היה שם (כפי שהספר הנ״ל מסביר יפה).צונאמי כתב:ברזילי כתב:לא היה ולא נבראישא ברכה כתב:בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים.
עיין בספר "בצל הסהר והצלב", שבדק זאת מדעית.
ברזילי כתב:יש מקום לטענה שביחס לארצות הנוצריות, המצב תחת האיסלאם היה טוב יותר. ספר אחד שטוען זאת לא מכריע, אבל יש על מה לדבר. מ״מ שקט ושלווה לא היה שם (כפי שהספר הנ״ל מסביר יפה).
לנידו״ד, עקרון השפלת היהודים על ידי האיסלאם הממוסד עתיק כימיו של זה האחרון, ראה למשל תנאי עומר. גם סכסוך הקרקעות במזה״ת של ימינו ואי הנכונות לפשרה ניזונים מעקרון מוסלמי דתי (אדמה מוסלמית מקודשת שאין להרשות לכופרים באיסלם לשלוט בה), אף שיש לו גם מרכיבים לאומיים.
צונאמי כתב:ברזילי כתב:יש מקום לטענה שביחס לארצות הנוצריות, המצב תחת האיסלאם היה טוב יותר. ספר אחד שטוען זאת לא מכריע, אבל יש על מה לדבר. מ״מ שקט ושלווה לא היה שם (כפי שהספר הנ״ל מסביר יפה).
לנידו״ד, עקרון השפלת היהודים על ידי האיסלאם הממוסד עתיק כימיו של זה האחרון, ראה למשל תנאי עומר. גם סכסוך הקרקעות במזה״ת של ימינו ואי הנכונות לפשרה ניזונים מעקרון מוסלמי דתי (אדמה מוסלמית מקודשת שאין להרשות לכופרים באיסלם לשלוט בה), אף שיש לו גם מרכיבים לאומיים.
גם אם זה עקרון דתי מוסלמי של "דאר אל איסלאם", הרי מאידך אין עקרון דתי יהודי של "דאר אל יאהוד - מגורים בארץ תחת שלטון יהודי בדווקא", הלא כן?
וממילא, מי שנהרג ע"י ערבים לא נחשב שמת בגלל דת, אלא בגלל מלחמת כנופיות.
עדיאל ברויאר כתב:צונאמי כתב:ברזילי כתב:יש מקום לטענה שביחס לארצות הנוצריות, המצב תחת האיסלאם היה טוב יותר. ספר אחד שטוען זאת לא מכריע, אבל יש על מה לדבר. מ״מ שקט ושלווה לא היה שם (כפי שהספר הנ״ל מסביר יפה).
לנידו״ד, עקרון השפלת היהודים על ידי האיסלאם הממוסד עתיק כימיו של זה האחרון, ראה למשל תנאי עומר. גם סכסוך הקרקעות במזה״ת של ימינו ואי הנכונות לפשרה ניזונים מעקרון מוסלמי דתי (אדמה מוסלמית מקודשת שאין להרשות לכופרים באיסלם לשלוט בה), אף שיש לו גם מרכיבים לאומיים.
גם אם זה עקרון דתי מוסלמי של "דאר אל איסלאם", הרי מאידך אין עקרון דתי יהודי של "דאר אל יאהוד - מגורים בארץ תחת שלטון יהודי בדווקא", הלא כן?
וממילא, מי שנהרג ע"י ערבים לא נחשב שמת בגלל דת, אלא בגלל מלחמת כנופיות.
וכי השבת מלכות בית דוד למקומה מילתא זוטרתא היא?!
צופר הנעמתי כתב:ומי מבית דוד, יהודה או יונתן?
צונאמי כתב:צופר הנעמתי כתב:ומי מבית דוד, יהודה או יונתן?
לכן הם נענשו, על שעברו על צוואת הזקן. (רמב"ן ויחי)
צופר הנעמתי כתב:צונאמי כתב:צופר הנעמתי כתב:ומי מבית דוד, יהודה או יונתן?
לכן הם נענשו, על שעברו על צוואת הזקן. (רמב"ן ויחי)
עד כמה שידוע לי, גם הרמב"ן נהג חנוכה.
בברכה המשולשת כתב:נפק"מ לדעת מה אומרת התורה הקדושה
והמנהג הרווח (גם אצל ת"ח גדולים) לקרוא לקדושי השואה קדושים וגם לחללי המלחמות בארץ ישראל
וכל יהודי שנהרג ע"י גוי ימש"ו בשל היותו יהודי קדוש ייקרא (לא משנה מה הטעם שהגוי ימש"ו עשה זאת- דתי, לאומי, קרקעי וכו')
יאיר1 כתב:אני יכול לספר לך, ובטח אתה יודע את זה טוב ממני, שלא מעט אנשים סבורים שהשואה היתה אחת מניסי ההצלה הגדולים יותר שהקב"ה עשה לעם ישראל. ואכמ"ל.
ישא ברכה כתב:בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים,
יאיר1 כתב:בברכה המשולשת כתב:נפק"מ לדעת מה אומרת התורה הקדושה
והמנהג הרווח (גם אצל ת"ח גדולים) לקרוא לקדושי השואה קדושים וגם לחללי המלחמות בארץ ישראל
וכל יהודי שנהרג ע"י גוי ימש"ו בשל היותו יהודי קדוש ייקרא (לא משנה מה הטעם שהגוי ימש"ו עשה זאת- דתי, לאומי, קרקעי וכו')
גדולי התלמידי חכמים לא ייאמרו בפרהסיא דברים אחרים, גם מפני כבוד האלמנות, וגם ואולי בעיקר מפני אימת המלכות, ואין כוונתי לגלות השלטונית הפורמלית שאנו שרויים תחתיה, של נתניהו בנט דרעי וגפני, אלא לגלות כנופיית התקשורת לזרועותיה התמנוניים.....
בשיחות סגורות, חלק נכבד מהם משמיע דיבורים אחרים.
אני יכול לספר לך, ובטח אתה יודע את זה טוב ממני, שלא מעט אנשים סבורים שהשואה היתה אחת מניסי ההצלה הגדולים יותר שהקב"ה עשה לעם ישראל. ואכמ"ל.
כיון שהענין אינו הלכה למעשה, כן דעתם של גדולי הרבנים אינה כל כך ידועה, בקרב הציבור הרחב, שהרי אינו נוגע למעשה, ומי שרוצה לדעת מה דעתם התורה הקדושה בא אליהם ושומע את דעתם דעת תורה.
אוצר מתנת חינם כתב:ישא ברכה כתב:בארצות ערב בסה"כ חיו די בשלום ושלווה עם הערביים,
הקלד "פרעות צפת".
בשנת 1834. הפרעות נמשכו שלושים ושלושה ימים במהלכם נבזז כל רכוש הקהילה, עונו נשים רבות ורבים נפצעו ואף נרצחו. תושבי טבריה רצו לפגוע בקהילה היהודית בעירם בדומה לאחיהם בצפת ובירושלים אולם פוייסו בשוחד גדול. בחברון פרעו המורדים בקהילה היהודית.
הקלד "פרעות קהיר ואלכסנדריה"
בשנת 1945. במהלכן נהרגו 6 או 10 יהודים ונפצעו 350. נשרפו בתי כנסת, בית החולים היהודי, בתי אבות, ונבזזו למעלה מ-100 בתי עסק יהודיים. ב-2 בדצמבר 1947 פרץ גל פרעות נוסף בקהיר, הפרעות נמשכו יומיים ונהרסו במהלכם בתי עסק יהודיים רבים. ביוני 1948 פצצה התפוצצה ברובע היהודי-קראי בקהיר והרגה 22 יהודים. חודש לאחר מכן נערכו התקפות דומות על בית כנסת בקהיר וחנויות יהודיות, ו-19 יהודים נהרגו. בספטמבר של אותה שנה רימונים הושלכו ברובע היהודי בקהיר, 9 יהודים נהרגו ו-20 נפצעו. לאורך כל אותה שנה התרחשו מקרים רבים של תקיפה של יהודים, ועל פי דיווח מהתקופה מספר ההרוגים והנעדרים הכולל עמד על כ-150 יהודים.
הקלד "הטבח ביהודי פאס" [פעמיים: 1033, 1465] נטבחו אלפי יהודים.
הקלד "הפרהוד"
בבגדאד, בחג השבועות ו' בסיוון-ז' בסיוון תש"א, 1-2 ביוני 1941. נרצחו 179 יהודים, 2,118 נפצעו, 242 ילדים היו ליתומים ורכוש רב נבזז. בשנת 1939 הגיע לבגדאד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל חוסייני ונעשה שותף פעיל בהסתה כנגד היהודים בעיראק. היהודים עשו ככל יכולתם כדי להראות את נאמנותם לעיראק ותרמו עשרות אלפי לירות למטרות לאומיות שונות. ללא הועיל. יהודים הוצאו בכח ממכוניות ואוטובוסים, הוכו מכות רצח ונשחטו בחרבות ופגיונות לעיני־כל, כשנהגי האוטובוסים דורסים את הגופות. בזמן המהומות נבזזו ונשרפו חנויות היהודים, במקומות קרובים לנהר ובבתים שבהם היו בארות, השליכו את הילדים למים לעיני ההורים. יהודים עלו על גגות הבתים וברחו מגג לגג.
הקלד "פרעות טריפולי"
בשנת 1945נרצחו 132 יהודים ומאות נפצעו, בעיקר נשים וילדים. נשרפו 9 בתי כנסת, ו-813 בתי עסק יהודיים נהרסו.
הפרעות שפרצו בעיר טריפולי עצמה התפשטו גם לערים ועיירות מסביב. כך, התחוללו פרעות גם נגד יהודים בעיירות א-זאווייה, סוק אל-ג'מעה (אנ'), עמרוס, זנזור, תאג'וראא (אנ') ועוד.
הקלד "עלילת דמשק"
בשנת 1840. ספּר יהודי בשם שלמה חאלק נחשד והובא לחקירה, בעינויים קשים נאלץ להודות באשמה ונקב בשמות שבעה מנכבדי הקהילה שידם הייתה כביכול במעל: הסוחר דוד הררי ושלושת אחיו, יצחק, אהרון ויוסף, דודם יוסף לניאדו ושני רבנים, משה אבואלעפיה ומשה סלוניקלי. אלו נעצרו מיד, חלקם עונו עד מותם, והאחרים הודו. בחקירת היעלמו של המשרת, איברהים עמארה, הודה מורד אל-פתאל, משרתו היהודי של דוד הררי, בהשתתפות ברצח והצביע על שאר ה"רוצחים": מאיר ומורד פרחי, אהרון סטמבולי, אסלן פרחי (בנו של רפאל) ויצחק פיצ'וטו. שניים נוספים שהואשמו ברצח המשרת, היו יוסף פרחי (אחיו של רפאל) ויעקב אבואלעפיה (אחיו של משה). החשוד המרכזי היה מאיר פרחי, אחיו של המדינאי הנכבד חיים פרחי ששימש ראש השרים של מושל עכו אחמד פאשה אל-ג'זאר, שתרם רבות להתיישבות בארץ ישראל בכלל, ולציבור לומדי התורה בפרט, ונרצח כעשרים שנה לפני כן. מאיר פרחי שוחרר לאחר עינויים רבים מחוסר הוכחות. גם רבה של דמשק, רבי יעקב ענתיבי, עבר עינויים קשים, אך הצליח לעמוד בהם מבלי להישבר. 63 ילדים בגילאי 3-10 נחטפו ועונו על מנת לסחוט מהוריהם הודאה.
הקלד גם "גירוש מוזע" נהרגו עשרות אלפי יהודים.
"התריתל" נהרגו 51 יהודים, ו-12,000 תושביו נאלצו להימלט ונותרו ללא קורת גג למשך שבועות ארוכים.
"אל-מוואחידון" - ר' אברהם אבן דאוד כתב בספר הקבלה כי בעקבות רדיפות אל-מוואחידון לא נותרו עוד יהודים "מאלמהדיה (בתוניסיה) עד סילווס (בפורטוגל)".
מדוע אין יהודים בחצי האי ערב? מחמת שהם נרצחו או הוגלו (כל יהודי קרייט'ה נטבחו, אחד אחד לעיני "נביאם", כרתו את ראשו של כל אחד שסירב לקבל את דתם), ראה "שבט בני נצ'יר" (נרצחו כל הגברים, ו"נביאם" לקח לאישה את אחת הנשים, בעוד שאת בעלה היהודי ציוה לסרוק את בשרו במסרקות ברזל ובשיפודים לוהטים).
להמשיך?
בברכה המשולשת כתב:יאיר1 כתב:בברכה המשולשת כתב:נפק"מ לדעת מה אומרת התורה הקדושה
והמנהג הרווח (גם אצל ת"ח גדולים) לקרוא לקדושי השואה קדושים וגם לחללי המלחמות בארץ ישראל
וכל יהודי שנהרג ע"י גוי ימש"ו בשל היותו יהודי קדוש ייקרא (לא משנה מה הטעם שהגוי ימש"ו עשה זאת- דתי, לאומי, קרקעי וכו')
גדולי התלמידי חכמים לא ייאמרו בפרהסיא דברים אחרים, גם מפני כבוד האלמנות, וגם ואולי בעיקר מפני אימת המלכות, ואין כוונתי לגלות השלטונית הפורמלית שאנו שרויים תחתיה, של נתניהו בנט דרעי וגפני, אלא לגלות כנופיית התקשורת לזרועותיה התמנוניים.....
בשיחות סגורות, חלק נכבד מהם משמיע דיבורים אחרים.
אני יכול לספר לך, ובטח אתה יודע את זה טוב ממני, שלא מעט אנשים סבורים שהשואה היתה אחת מניסי ההצלה הגדולים יותר שהקב"ה עשה לעם ישראל. ואכמ"ל.
כיון שהענין אינו הלכה למעשה, כן דעתם של גדולי הרבנים אינה כל כך ידועה, בקרב הציבור הרחב, שהרי אינו נוגע למעשה, ומי שרוצה לדעת מה דעתם התורה הקדושה בא אליהם ושומע את דעתם דעת תורה.
בשיחות סגורות שהיו לי שמעתי מה שאני כתבתי
יאיר1 כתב:ולגבי השאלה האם חיו בשלום עם הערבים.
מיימות עולם לא חיו יהודים בהשקט ושלווה בשום מקום בעולם, מלבד תקופות ידועות בימי שלמה וכדומה.היו תקופות קשות יותר והיו טובות יותר, מדינת ישראל שקיימת פחות ממאה שנה, זו נקודה לא גדולה בהיסטוריה, היו כמה וכמה תקופות באורך דומה שחיו בהם יהודים בהשקט ושלווה בארצותיהם, עוד יותר בשקט ממה שאנו חיים, שלא לדבר על האיומיים הבילתי פוסקים על חיינו ובס"ד נשארים רק בגדר איומים.
ללא ספק מצבנו הביטחוני לא השתנה באופן דראמטי, וודאי שעדיין לא עמד במבחן המציאות, בעוד שלוש מאות שנה, יוכלו לומר האם באמת היתה כאן הצלה פורתא, ואז יוכלו לדון האם החיים בארצות ערב היו בטוחים יותר מאר במדינת ישראל או לא.
אולם לצורך הדיון צריך לברר נקודה נוספת.
הרי הלכה שעשיו שונא ליעקב, וגם אם הערבים אינם עשיו, המצב המציאותי הוא שפעמים רבות מידי חיפשו הגויים מכל העמים לעשות לנו צרות.
לפעמים המניע היה מוצהר כלאומי, ולפעמים ממניעים אחרים.
אם שופט בבית משפט בקנדה יגזר עונש מוות על יהודי שרצח גוי, בגלל שהוא יהודי, ועל מקרה זהה שגוי רצח גוי או יהודי, לא גזר עונש מוות, רחוק הדבר בעיניי להחשיבו כמת על קידוש ה'.
לגויים ובתוכם לערבים, ישנם תמיד תרצים לעשות לנו צרות, השאלה מה ההגדרה של אדם שמת מחמת יהדותו.
זו סוגיא שצריך לפחות לשאול בה את השאלות הנכונות.
בברכה המשולשת כתב:יאיר1 כתב:ולגבי השאלה האם חיו בשלום עם הערבים.
מיימות עולם לא חיו יהודים בהשקט ושלווה בשום מקום בעולם, מלבד תקופות ידועות בימי שלמה וכדומה.היו תקופות קשות יותר והיו טובות יותר, מדינת ישראל שקיימת פחות ממאה שנה, זו נקודה לא גדולה בהיסטוריה, היו כמה וכמה תקופות באורך דומה שחיו בהם יהודים בהשקט ושלווה בארצותיהם, עוד יותר בשקט ממה שאנו חיים, שלא לדבר על האיומיים הבילתי פוסקים על חיינו ובס"ד נשארים רק בגדר איומים.
ללא ספק מצבנו הביטחוני לא השתנה באופן דראמטי, וודאי שעדיין לא עמד במבחן המציאות, בעוד שלוש מאות שנה, יוכלו לומר האם באמת היתה כאן הצלה פורתא, ואז יוכלו לדון האם החיים בארצות ערב היו בטוחים יותר מאר במדינת ישראל או לא.
אולם לצורך הדיון צריך לברר נקודה נוספת.
הרי הלכה שעשיו שונא ליעקב, וגם אם הערבים אינם עשיו, המצב המציאותי הוא שפעמים רבות מידי חיפשו הגויים מכל העמים לעשות לנו צרות.
לפעמים המניע היה מוצהר כלאומי, ולפעמים ממניעים אחרים.
אם שופט בבית משפט בקנדה יגזר עונש מוות על יהודי שרצח גוי, בגלל שהוא יהודי, ועל מקרה זהה שגוי רצח גוי או יהודי, לא גזר עונש מוות, רחוק הדבר בעיניי להחשיבו כמת על קידוש ה'.
לגויים ובתוכם לערבים, ישנם תמיד תרצים לעשות לנו צרות, השאלה מה ההגדרה של אדם שמת מחמת יהדותו.
זו סוגיא שצריך לפחות לשאול בה את השאלות הנכונות.
א. חו"ל אינה "ארצותיהם" של היהודים (יעויין בהקדמת רבינו היעב"ץ לסידורו ובדברי המש"ח שהובאו באשכול אחר)
ב. לומר שהמצב הביטחוני לא השתנה באופן דרמטי (לטובה) בעקבות הקמת המדינה (אם לא הרבה יותר מזה) זה פלא בעיני.
ב. הגויים ימש"ו תמיד שנאו ושונאים את עמ"י ולכן הנחת היסוד היא שכל פעם שגוי הרג יהודי זה אכן על קדוש השם.
דברי ההבל וההפרזה באשכול זה עלו למעלה ראש ואין כאן המקום להאריך, ומי שכותב שהשמדת יהודי אירופה ת״ש-תש״ה היתה נס הצלה, אין מה להקשות עליו על שסבור שחיי היהודים היו שלוים ושקטים עד אז (ותהי זאת לתעודה עד כמה דוגמאטיות אידאולוגית, בתוספת ידע לקוי, הן סגולה בדוקה לבלבול הדעת וניתוק מהמציאות, ואכמ"ל, וכבר נתבאר במק"א, והמבע"ה ידום).יאיר1 כתב:תספור כמה הרוגים מפגועים ומלחמות היו בארץ ישראל מקום המדינה, ותספור כמה היו בארצות ארופה במאה השש עשרה.
ברזילי כתב:לא ברור מה ענין ההשואות ההיסטוריות (מתי היה יותר גרוע) לשאלה שבראש האשכול, ואת הקשר יש לחפש, ככה"נ במחוזות אחרים. להבנתי אם גוי עומד על יהודי לרדפו משום שהוא יהודי, גם אם הוא בחסידותו רק מתעמר ביהודי ומפלה אותו ולא מאיים לרוצחו נפש, והיהודי מתקומם על כך, נאבק בגוי ונהרג, הרי ששורש הרציחה הוא הרדיפה על רקע יהדותו של היהודי. כל זה גם כאשר הויכוח הוא על מס גולגולת בשלזיה עילית, ובלי להכניס לחשבון את העובדה (הנכונה לעצמה) שבנידו"ד מדובר על מאבק על ישיבת יהודים בארץ ישראל.דברי ההבל וההפרזה באשכול זה עלו למעלה ראש ואין כאן המקום להאריך, ומי שכותב שהשמדת יהודי אירופה ת״ש-תש״ה היתה נס הצלה, אין מה להקשות עליו על שסבור שחיי היהודים היו שלוים ושקטים עד אז (ותהי זאת לתעודה עד כמה דוגמאטיות אידאולוגית, בתוספת ידע לקוי, הן סגולה בדוקה לבלבול הדעת וניתוק מהמציאות, ואכמ"ל, וכבר נתבאר במק"א, והמבע"ה ידום).יאיר1 כתב:תספור כמה הרוגים מפגועים ומלחמות היו בארץ ישראל מקום המדינה, ותספור כמה היו בארצות ארופה במאה השש עשרה.
אך כיוון שהוזכרה כאן תקופת השקט והשלווה בקרב מלכויות החסד האירופאיות במאה השש עשרה, כמה נעים להרהר מעט מזעיר מגורלם הטוב של יהודי אירופה בתקופה המדוברת. אי אפשר שלא להזכיר לשבח את איוואן האיום, יר"ה, שממנהגי החסידות הידועים שלו היה איסור על כניסת סוחרים יהודים לתחום ממלכתו (מגורי קבע היו אסורים עוד לפניו), שרפת סחורות של יהודים שהגיעו לתחומיו, ורציחת יהודים שסרבו להתנצר בערים שכבש (במיוחד ידוע האירוע בפולוצק, במחצית המאה ה-16, בו הוטבעו בנהר כשלש מאות יהודים הי"ד; האירוע ידוע כי היה חריג בממדיו, וכמו כן כי אוזכר באמירת סליחות מדי שנה, אבל לא היה שונה מהותית משגרת החיים). סתם פוגרומצ'יקים, המרות דת, ברצון בתוך הדחק או באונס גמור, היו אירועים שבשגרה במזרח אירופה. מדובר באירועים קטנים, מקומיים, שבדרך כלל לא הותירו שום רושם היסטורי, לגודל שכיחותם. כמה דוגמאות שליקטתי באקראי כעת - שרפת אנוסים מספרד שחזרו ליהדות בדוברובניק 1502, עלילת דם וגירוש כל יהודי פילסן 1504, גירוש יהודים מלייבך 1515, שלשים יהודים נשרפו למוות בפז'ינוק 1529 והשאר גורשו, גזרת הטלאי הצהוב באוסטריה 1551, מספר הרוגים בעלילת דם בסוכצ'וב 1556, עשרים הרוגים בפוגרום בפוזנא 1577.
אין בשום מקום, כנראה, תיעוד מסודר של כל השחיטות וההריגות במזא"ר במאה השש עשרה. אפילו לגבי פרעות ת"ח-ת"ט (במאה שלאחר מכן), שהיו אירוע ממוקד ומתועד, יש טווח רחב של דעות לגבי מספר הרוגים - בין מאה אלף לכמיליון - אולם די בציון האירוע הבודד בפלוצק (שלא היה מאד יוצא דופן על רקע תקופתו) כדי לקבל פרופורציה על תשפוכת דם הצדיקים. חשוב להדגיש כי גודל האוכלוסיה היהודית בפולין במאה השש-עשרה מוערך בכשלושים אלף יהודים (בתחילתה של התקופה) עד מאתיים אלף (בסופה).
כל זאת, בנוגע לגורלם של יהודי פולין, שהיתה כנראה המקום הנוח ביותר ליהודים באירופה של המאה השש-עשרה. בתקופה זו עצמה, חוסלה יהדות פרובנס, יהדות אשכנז הצטמקה פלאים בעקבות סדרת רציחות, גירושים ורדיפות עם עלית הלותראנים שטופי שנאת ישראל (מה שמסביר במידת מה את צמיחת האוכלוסיה בפולין; רק אחרי פרעות ת"ח ת"ט החלה הגירה בכיוון ההפוך), באיטליה הוקמו הגטאות הראשונים ורבו שרפות התלמוד (שהיו גם בפולין, במידה פחותה) שרפות האנוסים וכו' וכו'.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 24 אורחים