פרוזבול כתב:סוכה י' ע"ב: נויי סוכה המופלגין ממנה ד', ר' נחמן אמר כשרה, ר' חסדא ורבה ב"ר הונא אמרי פסולה. רב חסדא ורבה ב"ר הונא איקלעו לבי ריש גלותא, אגנינהו רב נחמן בסוכה שנוייה מופלגין ממנה ד' טפחים, אשתיקו ולא א"ל ולא מידי, אמר להו הדור בהו רבנן משמעתייהו, א"ל אנן שלוחי מצוה אנן וכו'.
ולכאו' ממעשה זה שהשכיבם ר"נ בסוכה שלדעתם היא פסולה יש להוכיח דליכא לפני עור בנתכון לאכול וכו'.
עושה חדשות כתב:מענין לענין, המתכנן לעשות עבירה ועדיין לא עשאה, נפסל כבר לעדות?
כך עולה לכאו' מתש' ר"י מיגאש סי' קסד, ז"ל "ומי שנתברר עליו שהוא זייף שטרות הוא פסול לעדות להיותו גזלן כיון שביקש דרך ליקח מה שאין לו ליקח מן הדין או לפטור עצמו מחוב שעליו", (וכמדומני שהאריך בזה בשער משפט).
עושה חדשות כתב:שאלה נוספת בתוך השאילה הזו, להכשיל אדם ב'נתכוין' כשהוא בכלל שוגג על האיסור. לדוג' אשה שנכנסת לרופא שאינו שותו"מ מבלי לעדכן אותו על ההיתר של בעלה בעיר וכד', אלא שהוא בכלל אינו יודע מאיסור יחוד. ראיתי על כך משהו לאחרונה, ואינני זוכר היכן.
עושה חדשות כתב:שאלה נוספת בתוך השאילה הזו, להכשיל אדם ב'נתכוין' כשהוא בכלל שוגג על האיסור. לדוג' אשה שנכנסת לרופא שאינו שותו"מ מבלי לעדכן אותו על ההיתר של בעלה בעיר וכד', אלא שהוא בכלל אינו יודע מאיסור יחוד. ראיתי על כך משהו לאחרונה, ואינני זוכר היכן.
כעת ראיתי במנח"ש (א,לה,ד) "וכמו כן לענין איסור יחוד במי שנכנס אצל אשה אף על פי שהיא יודעת שבעלה בעיר ומותר מן הדין להתיחד עמה אפי"ה היא חייבת להקדים ולהודיע לו שבעלה בעיר, וכן אם היחוד הוא בהיתר מפני שיש שם באותו הבית עוד פתח שהוא פתוח לרה"ר אפי"ה היא חייבת להקדים ולהודיע לו על כך, דאל"כ אף שהמתיחד עמה אינו מקפיד ואינו שואל כלום מ"מ אם הוא בכה"ג שמצד הדין היה צריך לשאול נמצא שאם היא לא תקדים לומר לו הרי היא מסייעת ידי עוברי עבירה ומכשילתו באיסור, והדבר צריך הכרע", וכן בתשובות והנהגות (ה,שלא) "ונראה שאפילו כשיש היתר בעלה בעיר צריכה האשה להודיע שבעלה בעיר כדי שידע שהוא שם בהיתר". וכן ראיתי מביאים בשם מרנן הגריש"א והגרח"ק ז"ל.עושה חדשות כתב:שאלה נוספת בתוך השאלה הזו, להכשיל אדם ב'נתכוין' כשהוא בכלל שוגג על האיסור. לדוג' אשה שנכנסת לרופא שאינו שותו"מ מבלי לעדכן אותו על ההיתר של בעלה בעיר וכד', אלא שהוא בכלל אינו יודע מאיסור יחוד. ראיתי על כך משהו לאחרונה, ואינני זוכר היכן.
עושה חדשות כתב:צ"ע עד היכן הדברים מגיעים. כגון ליתן לחבירו לטלטל דבר בשבת והוא סבור שאינו מוקצה והאמת היא שהוא מוקצה אלא שהותר לטלטלו כדין גרף של רעי, או לטלטל ד"א בעיר מוקפת עירוב אלא שיש בה קרפיפות, והלה אינו יודע על איסור קרפף בכלל, וההיתר הוא ע"פ שיטת הדב"ש דהקרפף בטל לעיר, ועוד הרבה דוגמאות כה"ג שהלה אינו יודע מן האיסור כלל ובאמת יש כאן טעם היתר אחר, כגון אם נותן לו דבר מאכל בתוך הסעודה והוא אינו מברך מפני שסבור שאינו טעון ברכה בתוך הסעודה, והאמת היא שהפטור מברכה הוא מטעם אחר. ובכל כה"ג יהיה הדין שהנותן יצטרך להסביר לו בדיוק מה טעם ההיתר ומה טעם הפטור כדי שלא יעבור על איסור לפני עיור במה שמכשילו בכוונה לעשות איסור בשוגג. וצ"ע.
עושה חדשות כתב:נכון, הגזמתי.
אבל האם היתר גרף של רעי שונה מהיתר בעלה בעיר?
עושה חדשות כתב:לא הבנתי מה החילוק בין "סבור שהדבר מותר", ל"פורק עול בשוגג".
בהנחה שאדם שאינו יודע/זוכר איסור יחוד, צריך ליידע אותו את ההיתר של בעלה בעיר,
לכאו' ה"ה למי שאינו יודע/זוכר איסור מוקצה, שצריך ליידע אותו את ההיתר בגרף של רעי.
גאולה בקרוב כתב:מחלוקת בין תוס' והריטב"א בקידושין לב, א בנקודה זו.
וז"ל חידושי הריטב"א:
"הא דאקשינן ודילמא רתח ואיכא משום ולפני עור לא תתן מכשול ופרקינן דמחיל ליה ליקריה.
קשיא לי, דהא מכל מקום לא ידע בריה דמחיל ליה ליקריה, והוי כמי שעלה בידו בשר כבש ונתכוין להעלות בשר חזיר שצריך כפרה כדאיתא ביבמות ונדרים (עי' לקמן פ"א ב'),
ואפשר דבלאו דלפני עור לא תתן מכשול כיון שהוא לאו כולל לא מחמרינן כולי האי, ושרינן בהכי כדי לנסותו ולהדריכו בדרך ישרה אי רתח".
ויש לעיין במאי פליגי בסברא.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 204 אורחים