ט) בעמוד טו מ"ש שדברי האר"י הם ודאי גמור, ואין בהם ספק, ולכן אין לומר ספק ברכות להקל נגד האר"י, וכן במחלוקת מרן עם האר"י הלכה כהאר"י. נ"ב. מנין לו דבר זה, שאינו אלא מהרהורי לבו, היפך דברי הפוסקים, ותמיהני עליו, שאיך מלאו לבו להעריך גדולי עולם, ולקבוע הלכה כהאר"י נגד מרן. והלכה רווחת בידינו (ב"מ נט ב) לא בשמים היא. והרי בספר טהרת המים להגאון רבי אברהם הכהן מסאלוניקי, בשיורי טהרה (מע' א אות עב, דף ה ע"ד) כתב, דחיישינן לספק ברכות אפילו תהיה דעת האר"י והמקובלים לברך, כל שאין גמרא מפורשת שיש לברך. ע"ש. וכ"כ עוד בספרו שו"ת מעט מים (סי' כ אות יט), שעל פירות אילני סרק צריך לברך שהכל, כמו שפסק מרן (סי' רד) גבי עשבי דדברא, ואף על פי שהאר"י פסק שיברכו עליהם איש כברכתו בורא פרי העץ או האדמה, מכל מקום במידי דספק ברכות מי לא יחוש לדעת מרן בש"ע. ע"ש. גם הגאון רבי יוסף ידיד בספר ברכת יוסף ח"א (עמוד קא) פסק דאמרינן ספק ברכות להקל נגד האר"י. ע"ש. וכן כתב הרה"ג המקובל רבי שאול קצין בספר פרי צדיק (דיני ברכות אות כד). וכן פסק הרה"ג החסיד רבי אלעזר בן טובו, ראב"ד לעדת המערבים בירושלים ת"ו, בספר פקודת אלעזר (סי' קעד דף כז ע"ד) בד"ה ונלע"ד. ע"ש. גם הגאון מופת הדור רבי משה פיינשטיין (חאו"ח ח"ד סי' ג) כתב, הדבר פשוט דמ"ש האחרונים שבמחלוקת הפוסקים, הקבלה תכריע, זהו בדבר המפורש בזוהר הקדוש, אבל האר"י, וספר פרי עץ חיים, אף שגדול מאד כבודם, הוא כאחד מן הפוסקים, שרשאים לחלוק עליו אף בדברי הקבלה, ולא לנו יתמי דיתמי לומר מי גדול ממי. לכן אין דברי האר"י מכריעים יותר מכל רבותינו, ואם כן כל היכא דאיכא פלוגתא, הא קי"ל ספק ברכות להקל. ע"כ. ובמקום אחר כתבתי להשיב על מ"ש החיד"א בברכי יוסף (סי' מו ס"ק יא), שאילו ראה מרן דברי האר"י היה מודה לברך, שמנין לו לומר כן, וכבר כתב הגאון יעב"ץ בשו"ת שאילת יעב"ץ ח"א (סי' מד), שבמקום שהמקובלים כותבים נגד הפוסקים, הלכה כהפוסקים, כי אפילו אילו ראו הפוסקים דברי המקובלים שכתבו כן ע"פ סתרי תורה, לא היו חוזרים בהם מהוראתם, כי "לא בשמים היא", ואפילו בבת קול קי"ל (ב"מ נט ב) אין משגיחים בבת קול בפסק הלכה, ודברי המקובלים דיינינן להו כיחידאה, וכאילו נשנו בברייתא דלא מתנייא בי רבי חייא ורבי אושעיא. ע"כ. וכן ראיתי להגאון בעל שדי חמד בשו"ת מכתב לחזקיהו (סי' ז דף לג ע"ד) שתמה כן על החיד"א, דמנין לו אומדנא זו שאילו הוה מרן חזי לדעתיה דהאר"י ז"ל הוה הדר ביה. ע"ש. וכן הגאון שמ"ח גאגין ביריעות האהל על אהל מועד (דף צג ע"א) תמה על החיד"א בכיוצא בזה. ע"ש. גם הגאון החסיד מהר"א עזריאל בשו"ת כפי אהרן ח"ב (סי' ח) פקפק על החיד"א בזה. ע"ש. וידעתי בני ידעתי כי הבן איש חי נמשך בזה אחר דברי החיד"א, אך לא עדיף מגברא דאתי מחמתיה. ואנו אין לנו אלא דברי מרן והפוסקים.
גם הגאון מופת הדור רבי משה פיינשטיין (חאו"ח ח"ד סי' ג) כתב, הדבר פשוט דמ"ש האחרונים שבמחלוקת הפוסקים, הקבלה תכריע, זהו בדבר המפורש בזוהר הקדוש, אבל האר"י, וספר פרי עץ חיים, אף שגדול מאד כבודם, הוא כאחד מן הפוסקים, שרשאים לחלוק עליו אף בדברי הקבלה, ולא לנו יתמי דיתמי לומר מי גדול ממי. לכן אין דברי האר"י מכריעים יותר מכל רבותינו, ואם כן כל היכא דאיכא פלוגתא, הא קי"ל ספק ברכות להקל. ע"כ
קראקובער כתב:התפרסם היום:
כך גם כשנשאל לגבי הגאון חכם בן ציון אבא שאול זצ"ל ראש ישיבת 'פורת יוסף' שבספר 'אור לציון' התיר את הפאה, ענה הרב מוצפי: בחיים הרב אבא שאול לא התיר את הפאה ולא הוא כתב את האור לציון.
גיזונטע קאפ כתב:קצת מגוחך לקרא מכתב של חבדני"ק שבו מוכיח מישהו על גאווה ואני ואפסי עוד, כשכל המכתב עצמו נודף ממנו התחושה של חב"ד שהם ואפסם עוד, הוא דורש ממנו בוולגריות, להתנסח בעדינות.
הרב טוביה בלוי כתב:התשובה לכל זה היא פשוטה ביותר: עדי הכתובה, שאינם חייבים להיות עדי הקידושין, שומעים זמן לפני החופה בשעת ה"ווארט" והתנאים, שהחתן והכלה הסכימו להינשא בשעטו"מ בעתיד על פי ההתחייבויות ההדדיות המחייבים על פי ההלכה, ועל כך מעידים העדים!
חתימת הכתובה מבעו"י כשהחופה בלילה
ועתה הנני להעיר את כ"ת על האמור בספרו כתובה כהלכתה דף י"ט אות י"ב "אם כתיבת הכתובה וקבלת הקנין נעשו סמוכים זה לזה כשהם עסוקים באותו ענין יש להכשיר בכל גווני", ולענ"ד יש להקפיד לא לעשות כן, שהרי בכתובות שלנו העדים מעידים שנתקדשה לו והות ליה לאינתו וכך קובעים גם בספרי הקהילה, ובהא מלתא הרי פליגי בה רבוואתי אם מתחשבין עם שטר ראיה על קדושין כיון דהוי רק מפי כתבם הואיל ואין זה שטר קנין, ובשו"ע סי' מ"ב סעיף ה' ובנו"כ מבואר שכן צריכים לחשוש ולהתחשב עם שטר כזה, ונמצא שאם הקדושין רק בלילה, אף שבנוגע לממון של הכתובה זה טוב, אבל העדים הרי חתמו על שקר שנתקדשה ביום א' ולא נתקדשה רק ביום ב', ואם ח"ו יבואו עדים לאחר זמן שנתקדשה ביום א' לאיש אחר יתכן שהיא ודאי אשתו של פלוני, וא"כ הרי ודאי אסור לעשות כן ולחתום על שקר כי אין זה רק מיחזי כשיקרא אלא שקר ממש, וענין זה מצוי מאד וטעון בירור.
ב"ה, כ"ז שבט תשנ"ג
קבלתי יקרת מכתבו החשוב, אולם קשה לי להסכים שענין הקידושין, אשר בו מתחילים את הכתובה, שזה רק סיפור דברים בעלמא ולא חשוב כלל כעדות שנתקדשה, עד כדי כך שלא לחוש אפילו לכתחילה.
[נכון הדבר שמהמהר"י ברונא והר"י ווייל משמע קצת דאין צריכים בדיעבד לקרוע את הכתובה הקודמת ששם כתוב 'דאמר לה הוי ליה לאנתו', אך הם דנים שם בעיקר אם השעבוד מועיל גם לפני חלות הקידושין].
ומה שכ"ת מביא מהמנהג שעדי הכתובה אינם כלל עדי קידושין, זה הוא רק לחלוק כבוד להחתן והכלה שמרבים בעדים וגם לפרסם הדברים, אבל הטופס של הכתובה נשאר ודאי בידי הרב מסדר הקידושין והעדים שפיר סמכו עליו שהיא לא תגיע לאחד מהצדדים רק לאחר שתתקדש כדין בפני עדים כשרים (ושגם תימסר לה באותו הזמן שהעדים חתמו).
גם מה שהביא מהכוכב מיעקב, ראיתי שדבריו הם בעיקר אם הקנין של שעבוד על הממון מהני גם לפני הקידושין כשהיה בזמן מוקדם, וגם בקטע הראשון הוא חושש שם לענין הקידושין, רק כתב דכיון שכך המנהג לכתוב הכתובה קודם הקדושין ליכא חששא משום דשמא נמלך אח"כ מלקדשה, משא"כ בזמנינו אי אפשר לומר כלל הכי, שהרי הדרך הוא ששניהם הם בזמן אחד, ולכן נלענ"ד דודאי מסתבר שלכתחילה צריכים להקפיד לא לחתום על שקר שנתקדשה אתמול ולמעשה נתקדשה רק למחר.
שים-שלום כתב:הנני מוחה על בזיון תלמיד חכם
אני לא מקבל לשון הרע
מחבר המכתב וודאי שכח דפי' הוכח תוכיח את עמיתך ולא תישא עליו חטא
עצם פרסום המכתב באתר חדשות ולא באופן אישי מעיד על רמת הכותב
נשגב ככל הנראה מבינתו שגם כאשר יש מאן דאמר בהלכה כלשהי, יכול פוסק לסבור לשיטתו לאיסור ואף להורות כך לתלמידיו. והרי לא מצופה מת"ח שמורה תשובות בתוכנית רדיו לפרוס את כל משנתו ההלכתית. לשם זה יש ספרים.
הערכה לרבי זי"ע מנוחתו עדן לא מנעה מרבים מגדולי ישראל לחלוק עליו בהלכה.
פרסום המכתב המגוחך ללא קשר לנושא המדובר אלא רק משום ששמו של הרב נזכר אינו מעיד אלא על הרצון לעורר את המחלוקת.
דרומי כתב:בלי להיכנס כלל לעצם הדיון כאן, ראוי לציין שהרב מוצפי התייחס לטענות שהוטחו נגדו והביע בקשת סליחה בתוכניתו השבועית שבשבוע לאחר פרסום המכתב. כך שמעתי בבירור, אם כי איני יודע בדיוק מה אמר שם.
סגי נהור כתב:רק הערה: הרב טוביה בלוי הוא יהודי בתחילת העשור התשיעי לחייו, עם נכדים ונינים (הרב מוצפי צעיר ממנו בעשר שנים). הוא לא מעביר מכתבים לעיתונאים. מה שכן, הוא כתב את זה מלכתחילה כמכתב גלוי שנשלח לתפוצה רחבה (גם אני קיבלתי את המכתב במייל).
שים-שלום כתב:הרב מוצפי לא אמר דבר שונה ממה שאמרו הגר"ע יוסף, וממה שעולה מבין שורות ספרו של הרב יצחק ברכה. משום מה כבודו לא הזדעק נגד דבריהם
כמדומני שיצא המרצע מן השק, שכל העניין הוא הגנה מוגזמת על כבוד האדמו"ר זי"ע מנוחתו עדן.
כך היא דרכה של תורה. גדולי ישראל רבים ראו צורך לומר דברים מסויימים בחריפות לאפוקי סברות שלשיטתם אינן נכונות ומסוכנות מסיבה מסויימת. כך נהג הגרע"י יוסף לא רק בדרשותיו אלא אף העלה זאת על הכתב עיין חזו"ע חנוכה בתשובתו לזמן הדלקת נרות, ולא אכביר בפרטים מפאת כבודם. גם רבן גמליאל אמר לרבי יהושע לבוא לפניו ביוה"כ שחל בחשבונו...
עוד מרצע יצא מן השק בהתראיינותו של כותב המכתב לחדשות, מעתה לא ניתן לומר שלא הוא העביר את תשובותיו לעיתונאי.
חרדה מוגזמת לכבודו של רב אינה לכבודו
זילברשלג כתב:שים-שלום כתב:הרב מוצפי לא אמר דבר שונה ממה שאמרו הגר"ע יוסף, וממה שעולה מבין שורות ספרו של הרב יצחק ברכה. משום מה כבודו לא הזדעק נגד דבריהם
כמדומני שיצא המרצע מן השק, שכל העניין הוא הגנה מוגזמת על כבוד האדמו"ר זי"ע מנוחתו עדן.
כך היא דרכה של תורה. גדולי ישראל רבים ראו צורך לומר דברים מסויימים בחריפות לאפוקי סברות שלשיטתם אינן נכונות ומסוכנות מסיבה מסויימת. כך נהג הגרע"י יוסף לא רק בדרשותיו אלא אף העלה זאת על הכתב עיין חזו"ע חנוכה בתשובתו לזמן הדלקת נרות, ולא אכביר בפרטים מפאת כבודם. גם רבן גמליאל אמר לרבי יהושע לבוא לפניו ביוה"כ שחל בחשבונו...
עוד מרצע יצא מן השק בהתראיינותו של כותב המכתב לחדשות, מעתה לא ניתן לומר שלא הוא העביר את תשובותיו לעיתונאי.
חרדה מוגזמת לכבודו של רב אינה לכבודו
הראיון היה לאחר פרסום המכתב.
אצל הרב מוצפי זה רוטינה קבועה של זלזול בכולם. ללא יוצא מן הכלל. וכמו שכתבתי, אם תרצה, יש עשרות דוגמאות כתובות שאי אפשר להתווכח עליהן. היה אפילו מי שאסף תשובות בסגנון זה מהאתר שלו, ולאחר מכן נמחקו מהאתר (חיפשתי שם ולא מצאתי, אני מסיק שנמחק). הענין של הגרב"צ הוא רק נדבך נוסף בהתנהלות הזו.
ויש הבדל בין הגר"ע שחילק בין אור לציון ח"א לח"ב, ויש הבדל גם בצורת ההתבטאות, ויש הבדל בין הגר"ע יוסף עצמו שהוא חברו של הגרב"צ, לבין הרב מוצפי שהוא תלמידו ויוצא נגד התלמידים האחרים.
מעולם לא היתה כך דרכה של תורה, לא היה אף אחד ששלל את כולם בנחרצות כזו תוך שהוא יורה תשובות שחלקן פשוט לא נכונות הלכתית (הבאתי פעם תשובה שלו לכמה חברים ת"ח מופלגים, לא האמינו שהוא כתב זאת).
ישראל אליהו כתב:מתוך היב"א הנ"ל:גם הגאון מופת הדור רבי משה פיינשטיין (חאו"ח ח"ד סי' ג) כתב, הדבר פשוט דמ"ש האחרונים שבמחלוקת הפוסקים, הקבלה תכריע, זהו בדבר המפורש בזוהר הקדוש, אבל האר"י, וספר פרי עץ חיים, אף שגדול מאד כבודם, הוא כאחד מן הפוסקים, שרשאים לחלוק עליו אף בדברי הקבלה, ולא לנו יתמי דיתמי לומר מי גדול ממי. לכן אין דברי האר"י מכריעים יותר מכל רבותינו, ואם כן כל היכא דאיכא פלוגתא, הא קי"ל ספק ברכות להקל. ע"כ
נידון הגר"מ פיינשטיין הוא בדין מי שהיה ער כל הלילה. האם יברך הברכות או לא.
ועתה נעיין ביחו"ד, מה פסק. - כהרמ"מ, או לא, ועל מי הסתמך שם? על הסוברים שיש ללכת אחר האר"י או אחר הפשטנים והרמ"מ בכללם?
אחר המחילה.
תשובות להשגות, מאת נכדו של הגרב"צ.
http://www.otzar.org/wotzar/Book.aspx?189869&
נהר שלום כתב:ספר זה דינו כס' מענה לאגרות בשעתו. וכבר נתחבר ספר שלם לדחות את חלומתיו http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?1 ... 9364000001 עי"ש באורך
נהר שלום כתב:העניין כבר נידוש רבות. הראש"ל שליט"א מקפיד להזכיר תמיד שאין זה הגרב"צ בעצמו מפני הכבוד. שמעתי מפי הרב אברהם אלמליח שליט"א (מעורכי אור לציון שביעית) שהגרב"צ זצ"ל עבר על כל מה שנכתב שם בעיון וההיה מעיר ומתקן גם דברים קטנים ביותר [הרב מוצפי לא היחיד מבין תלמידיו שטען שהתשובה על הפאות לא יצא מתח"י הרב זצ"ל ועי' בספר ברכת יצחק אבן העזר עמ׳ יט ובספר דברי שלום עמ׳ פו ]
נהר שלום כתב:נראה שאם נחלק את סוגי הטעויות של הרה"כ-הרב יהושע אבא שאול [מידה כנגד מידה כפי שהרה"כ חילק את השגותיו של היבי"א] ניתן לחלק לג' חלוקות.
הראשונה פ"ד מקומות שהרה"כ טעה בהם מחמת שלא טרח לעיין כדבעי בדברי היבי"א כאן הן בציונים והן בהיקף הסוגיא בשאר ספריו ושו"ר מה שהעיר הגר"ש מועלם מח"ס משנת השולחן בקובץ תורת יוסף גיליון ו' שזו היתה דרכו של הרה"כ.
והשניה מ' מקומות שהרה"כ טעה בהם מחמת שלא עיין בספרי בניו של מרן זצוק"ל [ילקוט יוסף שארית יוסף עין יצחק שולחן המערכת והלכה ברורה] שביארו את דבריו בטוטו"ד.
והחלוקה השלישית היא מ"ג מקומות שהרה"כ טעה בהם מחמת שנחפז להשיג לא עיין בספרי האחרונים ולא התבונן כראוי בסברת היבי"א.
שש ושמח כתב:נהר שלום כתב:נראה שאם נחלק את סוגי הטעויות של הרה"כ-הרב יהושע אבא שאול [מידה כנגד מידה כפי שהרה"כ חילק את השגותיו של היבי"א] ניתן לחלק לג' חלוקות.
הראשונה פ"ד מקומות שהרה"כ טעה בהם מחמת שלא טרח לעיין כדבעי בדברי היבי"א כאן הן בציונים והן בהיקף הסוגיא בשאר ספריו ושו"ר מה שהעיר הגר"ש מועלם מח"ס משנת השולחן בקובץ תורת יוסף גיליון ו' שזו היתה דרכו של הרה"כ.
והשניה מ' מקומות שהרה"כ טעה בהם מחמת שלא עיין בספרי בניו של מרן זצוק"ל [ילקוט יוסף שארית יוסף עין יצחק שולחן המערכת והלכה ברורה] שביארו את דבריו בטוטו"ד.
והחלוקה השלישית היא מ"ג מקומות שהרה"כ טעה בהם מחמת שנחפז להשיג לא עיין בספרי האחרונים ולא התבונן כראוי בסברת היבי"א.
הבזיון הכי גדול לת"ח הוא שתלמידיו לומדים בצורה כזו ב"במקרה" בכל 167 הנושאים שדנו בהם הם בטוחים שהטעות עם האורל"צ.
ישראל אליהו כתב:נהר שלום כתב:ספר זה דינו כס' מענה לאגרות בשעתו. וכבר נתחבר ספר שלם לדחות את חלומתיו http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?1 ... 9364000001 עי"ש באורך
שפה זולה. ונגד גאון ישראל?
אם כבר הפרזות, אז אולי היית צריך לנסח: שדין ס' מענה לאיגרות כדין ספר זה?
זילברשלג כתב:נהר שלום כתב:העניין כבר נידוש רבות. הראש"ל שליט"א מקפיד להזכיר תמיד שאין זה הגרב"צ בעצמו מפני הכבוד. שמעתי מפי הרב אברהם אלמליח שליט"א (מעורכי אור לציון שביעית) שהגרב"צ זצ"ל עבר על כל מה שנכתב שם בעיון וההיה מעיר ומתקן גם דברים קטנים ביותר [הרב מוצפי לא היחיד מבין תלמידיו שטען שהתשובה על הפאות לא יצא מתח"י הרב זצ"ל ועי' בספר ברכת יצחק אבן העזר עמ׳ יט ובספר דברי שלום עמ׳ פו ]
מפני הכבוד... כמה חוכא ואיטלולא... לא יודעים להתמודד, או לא יורדים לסוף דעתו, וכותבים "נעלם ממנו כל האחרונים" או שפותרים את הבעיה שזה לא הוא כתב, וחסל.
ואתן דוגמא מאחד האחרונים שלא נהג לוותר, הלא הוא הגר"ש משאש. הגר"ע יוסף כתב בשו"ת יבי"א (ח"ה, ה) לאסור פאה, הגר"ש משאש השיב על כל דבריו בטוב טעם ודעת. לא הותיר זוית ופינה. הגר"ע יוסף לא התייחס כלל לכל תשובתו, אלא בהליכות עולם כשחזר על הנושא, הביא כמה אחרונים שאוסרים וכתב "דלא כהגר"ש משאש שנעלמו ממנו דברי האחרונים הנ"ל" (אני כותב מהזיכרון). אחד כמוך מן הסתם, היה רואה את דברי הגר"ע יוסף, מבלי כמובן לקרוא את כל תשובות הגר"ש משאש (כמדומני ששה במספר), ומתבטא "מסכן, נעלמו ממנו האחרונים"...
אבל הגר"ש משאש שכאמור לא וויתר, ענה לו בשו"ת שמש ומגן (מספר חודשים לפני פטירתו): "והנה מה שכתב שנעלמו ממני דברי האחרונים הנ"ל, על זה יש להשיב, ראה נא למעלה דברי הרבה פוסקים ראשונים ואחרונים, שכתבו לחזק המנהג.... ובשביל שהכל בא בארוכה בספרי תבואות שמש ושמש ומגן הנ"ל, אני מקצר ועולה שלא להאריך טרחא, והראש"ל בספר הליכות עולם לא הביא שום פוסק המתיר. ולכן אף שהראש"ל כתב שנעלמו ממני דברי האוסרים, זה אינו, שאם קצת נעלמו ממני ודאי, אבל הבאתי בדברי גם סברת האוסרים, ורק בראותי כל גדולי עולם המתירים וחיזקתי דבריהם מן הש"ס, אמרתי להליץ בעד המנהג הקיים בכל העולם וכו', רבנים גדולים, חסידים ואנשי מעשה, ושמח אני בחלקי שהלצתי בעד כל הדור, ובמקומי אני עומד, ולא ראיתי דבר שיחזיר אותי מסברתי, וכיון שהדבר קמחא טחינא בספרי תבואות שמש ובספרי שמש ומגן, לכן כאן קיצרתי".
זאת אומרת, ההיפך הגמור הוא הנכון, הגר"ע יוסף הוא זה שהעלים את כל מאות המתירים ובניגוד גמור לדרכו בקודש לאסוף כעמיר גורנה את כל הפוסקים שדנו בדבר. ואם הזכיר בודדים, הזכירם בחטף ובדוחק: "ודלא כאגרות משה, וכל דבריו אינן מחוורין".. (וכבר תמה עליו בשו"ת אור יצחק).
ואתה מביא את הספר "דברי שלום" כראיה. איזה יופי. בא שקרן, ממציא איזה שקר, בא השני וכותב זאת בספר, בא השלישי ומעתיק, ובא "דברי שלום" ומצטט את כל השקרנים עובדיה יוסף יצחק יוסף בן ציון מוצפי ברוך שרגא ועוד גם יחד, וכן כתב זה וכן כתב זה... ובא "נהר שלום" ומצטט את "דברי שלום". הפלא ופלא...
הרב מוצפי מרהיב עוז לטעון על כל מה שכתב הרב בנושא הפאות, שזה לא הוא, שכמדומני אין עוררין על אור לציון א' ורק על אור לציון ח"ב התחילו עוררין וכן הוא ביבי"א בהשגות על אור לציון. ולעיל הבאתי עדויות רבות שטענה זו היא עורבא פרח, והטוען זאת הוא פשוט בורח מהתמודדות.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 12 אורחים