שבילי דנהרדעא כתב:בן מלך כתב:
מי שתופס את ההלכה כעיקר היהדות [דוגמת המשפט המזעזע שנכתב לאחרונה בסמוך: "כל התורה היא עניינים הלכתיים"], עלול לא להבין מה אני רוצה, להתקיף את דבריי וכו'. אכן, המחלוקת בעניין הזה היא יסודית ומהותית ביותר.
אבל מי שתופס שההלכה אינה העיקר והמהות, אלא הדרך ליישם ולבטא ולחזק את הדבר העיקרי שהיא הדבקות בה' ובטוב, כלומר שהעיקר הוא הפנימיות, והמעשים החיצוניים אינם אלא דרך לחזק את הפנימיות או ליישם אותה באופן מדויק - יכול להתייחס בסלחנות (יחסית) לאדם כמו קרליבך, שלמרות שעשה מעשים אסורים, הפנימיות שלו הייתה זהב טהור, והלוואי שבפנימיות נגיע למדרגתו.
וזה לא מכשיר את מעשיו, אלא מעמיד אותם בפרופורציה הנכונה אל מול פנימיותו.
מלבד מה שלא כל מעשיו היו אסורים. היו לו הרבה מאוד מעשים כשרים וטובים, לא רק במעשיו האישיים שהזכירו כאן שהיה שקוע בלימוד וכו', אלא גם בנגינה ושירה וכו', חלק גדול מפעולותיו הציבוריות היה מעשים טובים וישרים.
כנראה שאתה שייך להקהילה הידוע שלאחרונה (עפ"י השמועה) יש בהם כאלה שטוענים כן, לידיעתך זה היתה עיקר הבעיה של כת ש"ץ שר"י, שלא ההלכה הוא העיקר, וד"ל
מעט דבש כתב:בענין אסתר ויעל - ראה בקובץ המצורף, בשם החזו"א והגר"י הוטנר.
ותמצית דבריהם: שחילול השם דוחה כל העבירות שבתורה, אפילו ג' חמורות, ואיבוד כל כלל ישראל הוא חילול השם.
בן מלך כתב:מי שתופס את ההלכה כעיקר היהדות [דוגמת המשפט המזעזע שנכתב לאחרונה בסמוך: "כל התורה היא עניינים הלכתיים"], עלול לא להבין מה אני רוצה, להתקיף את דבריי וכו'. אכן, המחלוקת בעניין הזה היא יסודית ומהותית ביותר.
אבל מי שתופס שההלכה אינה העיקר והמהות, אלא הדרך ליישם ולבטא ולחזק את הדבר העיקרי שהיא הדבקות בה' ובטוב, כלומר שהעיקר הוא הפנימיות, והמעשים החיצוניים אינם אלא דרך לחזק את הפנימיות או ליישם אותה באופן מדויק - יכול להתייחס בסלחנות (יחסית) לאדם כמו קרליבך, שלמרות שעשה מעשים אסורים, הפנימיות שלו הייתה זהב טהור, והלוואי שבפנימיות נגיע למדרגתו
... והכת הידוע יאמרו שהכל בכלל עבירה לשמה. ואם כן למה לנו תרי"ג מצוות? בכלל אחד די, מה שלשם שמים יעשה, ומה שהוא שלא לשמה, אפילו מצוה לא יעשה. אבל האמת, אחרי מתן תורה, אין לזוז מכל תורת משה ודברי רז"ל, ושלא יעשו על דעת היצר.
אבל עיקר החסידות גודל הזריזות במצות, ולדקדק בהן, ולקיימן בתכלית זהירות והדקדוק, אפילו מה שהוא מידת החסידות ידקדק וכו'.
בן מלך כתב:...להתייחס בסלחנות (יחסית) לאדם כמו קרליבך, שלמרות שעשה מעשים אסורים, הפנימיות שלו הייתה זהב טהור
הכל לפי דעת שמים. וכן הלכתא דהכל כפי מה שאדם מכיר בעצמו, אם ראוי לו לעשות הרחקה ליצרו עושה ואפילו להסתכל בבגדי צבעונין של אשה אסור כדאיתא במסכת עבודה זרה (כ' ב'), ואם מכיר בעצמו שיצרו נכנע וכפוף לו ואין מעלה טינא כלל מותר לו להסתכל ולדבר עם הערוה ולשאול בשלום אשת איש, והיינו ההיא דרבי יוחנן (ב"מ פ"ד א') דיתיב אשערי טבילה ולא חייש איצר הרע, ורבי אמי דנפקי ליה אמהתא דבי קיסר (כתובות י"ז א'), וכמה מרבנן דמשתעי בהדי הנהו מטרונייתא (לעיל מ' א'), ורב אדא בר אהבה שאמרו בכתובות (שם) דנקיט כלה אכתפיה ורקיד בה ולא חייש להרהורא מטעמא דאמרן, אלא שאין ראוי להקל בזה אלא לחסיד גדול שמכיר ביצרו, ולא כל תלמידי חכמים בוטחין ביצריהן כדחזינן בשמעתין בכל הני עובדין דמייתינן
אריך כתב:הרב דבש, לאור הציטוט מהמי השילוח שהצמדת לסיפור על הרב מבריסק, רואים שהערת הגרי"ז לא מתאימה לדברי מי השילוח, כי לא אמר זה האחרון שבכל עבירה אפשר להוציא ניצוצות, אלא במסויים על הקשר בין זמרי לכזבי, שהיא היתה בת זוגו.
מעט דבש כתב:בן מלך כתב:מי שתופס את ההלכה כעיקר היהדות [דוגמת המשפט המזעזע שנכתב לאחרונה בסמוך: "כל התורה היא עניינים הלכתיים"], עלול לא להבין מה אני רוצה, להתקיף את דבריי וכו'. אכן, המחלוקת בעניין הזה היא יסודית ומהותית ביותר.
אבל מי שתופס שההלכה אינה העיקר והמהות, אלא הדרך ליישם ולבטא ולחזק את הדבר העיקרי שהיא הדבקות בה' ובטוב, כלומר שהעיקר הוא הפנימיות, והמעשים החיצוניים אינם אלא דרך לחזק את הפנימיות או ליישם אותה באופן מדויק - יכול להתייחס בסלחנות (יחסית) לאדם כמו קרליבך, שלמרות שעשה מעשים אסורים, הפנימיות שלו הייתה זהב טהור, והלוואי שבפנימיות נגיע למדרגתו
הגר"ח מוואלאז'ין (כל הכתוב לחיים, עמ' קסו):... והכת הידוע יאמרו שהכל בכלל עבירה לשמה. ואם כן למה לנו תרי"ג מצוות? בכלל אחד די, מה שלשם שמים יעשה, ומה שהוא שלא לשמה, אפילו מצוה לא יעשה. אבל האמת, אחרי מתן תורה, אין לזוז מכל תורת משה ודברי רז"ל, ושלא יעשו על דעת היצר.
אבל עיקר החסידות גודל הזריזות במצות, ולדקדק בהן, ולקיימן בתכלית זהירות והדקדוק, אפילו מה שהוא מידת החסידות ידקדק וכו'.
מה אעשה איני יודע, גם זה כלול במה שאנו מתפללים ואל תביאנו לידי נסיון.אוצר החכמה כתב:מה אתה תעשה. ובעיקר מאיזה שיקולים?
אוצר החכמה כתב:יתן חן כתב:שמעת פעם על יהודי שהלך בשב"ק ברה"ר דאורייתא וראה שמות הק' מונחים על הארץ למרמס, והרימם וטילטלם וגנזם לבל יתחילל שמו ית' בראש חוצות, בידיעה ברורה שיקבל ע"ז גיהנום.
הסיפור הזה מצחיק אותך?
כן. אם עשה טוב למה שיקבל גהינום. ואם לא עשה טוב למה עשה את זה?
סגי נהור כתב:אוצר החכמה כתב:יתן חן כתב:שמעת פעם על יהודי שהלך בשב"ק ברה"ר דאורייתא וראה שמות הק' מונחים על הארץ למרמס, והרימם וטילטלם וגנזם לבל יתחילל שמו ית' בראש חוצות, בידיעה ברורה שיקבל ע"ז גיהנום.
הסיפור הזה מצחיק אותך?
כן. אם עשה טוב למה שיקבל גהינום. ואם לא עשה טוב למה עשה את זה?
בוא נשאל את השאלה בצורה אחרת: נניח שחברי ואני הולכים ברחוב, ושנינו ראינו את השמות הק' מונחים על הארץ. אני לא הרמתי אותם, כפי שדורשת ההלכה, ואילו חברי הרים, אבל לא מפני שטלטול ברה"ר קל בעיניו יותר משהוא קל בעיני, אלא שיוקרם את השמות אצלו גדול יותר, וממילא היה לו קשה יותר לשאת את המראה של השמות מוטלים בבזיון ולכן עשה מה שעשה.
עכשיו, אני אלך לג"ע וחברי לגיהנם, ומכל מקום יודע אני שהוא בדרגא גבוהה ממני.
כלומר - וזה לענ"ד המשמעות האמיתית של כל ענין זה (ולא כפי שהיא מתפרשת לפעמים בטעות, גם כאן באשכול) - בוודאי הדרגא הגבוהה ביותר היא לקיים את ההלכה כמות שהיא בלי שום משחקים. ואף במעשה זה, אילו היה בינינו אדם שלישי, שהיה אף הוא חרד לקדושת השמות כחברי, אלא שאצלו קיום רצון ה' כמצווה עלינו היה יקר עוד יותר, עד שהיה מצליח להתאפק ולא להרים את השמות - היה בדרגא גבוהה עוד יותר [ובאמת יכול להיות גם אדם רביעי, שקיום רצון ה' יקר לו כשלישי, אלא שכאב הבזיון גדול עוד יותר, ולכן הוא מרים - וכך עד אין סוף, בסוד והחיות רצוא ושוב כידוע לי"ח]. ומה שדיברו במעלת יהודים שעשו כאלו עניני "עבירה לשמה" (במרכאות) היינו שהם עמדו בכל מיני דרגות שבאמצע, ומצד רגשות הקדושה שבערו בהם לא היו יכולים להתאפק מלעשות מה שעשו. ואמנם בוודאי עשו כלא שדין וייענשו על כך; אבל זה שעומד בדרגא התחתונה והדבר מלכתחילה אינו נוגע לו כלל, וממילא קל לו למלא אחר ההלכה כלשונה, הנה אף שיזכה בשמים לש"י עולמות, הרי מצד מדרגתו האמיתית לא קרב אליהם כלל.
ואם להמחיש את הדבר - נדב ואביהוא הקריבו לפני ה' אש זרה אשר לא צוה אותם, וכמבואר במפרשים היה הדבר מצד גודל תשוקתם להתקרב לה' וכו'. והנה אני לא הקרבתי לפני ה' אש זרה, ואינני סבור שהדבר נותן לי איזה יתרון ועדיפות עליהם...
[כל זה אמור לגבי עיקר הנידון, ולא לגבי האישיות המסוימת או הסיפור המסוים שבהם עסק אשכול זה מתחילתו].
עמקן כתב:אריך כתב:הרב דבש, לאור הציטוט מהמי השילוח שהצמדת לסיפור על הרב מבריסק, רואים שהערת הגרי"ז לא מתאימה לדברי מי השילוח, כי לא אמר זה האחרון שבכל עבירה אפשר להוציא ניצוצות, אלא במסויים על הקשר בין זמרי לכזבי, שהיא היתה בת זוגו.
כמו שאפשר לפרש איזה סוד במעשה זמרי אפשר לפרש איזה סוד במעשה פנחס, והגרי"ז התלוצץ על כל המהלך בלי לדקדק אם זה בדיוק כעין מה שכתוב במי השלוח.
בן מלך כתב:שבילי דנהרדעא כתב:בן מלך כתב:
מי שתופס את ההלכה כעיקר היהדות [דוגמת המשפט המזעזע שנכתב לאחרונה בסמוך: "כל התורה היא עניינים הלכתיים"], עלול לא להבין מה אני רוצה, להתקיף את דבריי וכו'. אכן, המחלוקת בעניין הזה היא יסודית ומהותית ביותר.
אבל מי שתופס שההלכה אינה העיקר והמהות, אלא הדרך ליישם ולבטא ולחזק את הדבר העיקרי שהיא הדבקות בה' ובטוב, כלומר שהעיקר הוא הפנימיות, והמעשים החיצוניים אינם אלא דרך לחזק את הפנימיות או ליישם אותה באופן מדויק - יכול להתייחס בסלחנות (יחסית) לאדם כמו קרליבך, שלמרות שעשה מעשים אסורים, הפנימיות שלו הייתה זהב טהור, והלוואי שבפנימיות נגיע למדרגתו.
וזה לא מכשיר את מעשיו, אלא מעמיד אותם בפרופורציה הנכונה אל מול פנימיותו.
מלבד מה שלא כל מעשיו היו אסורים. היו לו הרבה מאוד מעשים כשרים וטובים, לא רק במעשיו האישיים שהזכירו כאן שהיה שקוע בלימוד וכו', אלא גם בנגינה ושירה וכו', חלק גדול מפעולותיו הציבוריות היה מעשים טובים וישרים.
כנראה שאתה שייך להקהילה הידוע שלאחרונה (עפ"י השמועה) יש בהם כאלה שטוענים כן, לידיעתך זה היתה עיקר הבעיה של כת ש"ץ שר"י, שלא ההלכה הוא העיקר, וד"ל
ילדיי נעורו מהצחוק שתקף אותי למקרא דבריך.
ועי' כאן viewtopic.php?p=322337#p322238
אריך כתב:עמקן כתב:אריך כתב:הרב דבש, לאור הציטוט מהמי השילוח שהצמדת לסיפור על הרב מבריסק, רואים שהערת הגרי"ז לא מתאימה לדברי מי השילוח, כי לא אמר זה האחרון שבכל עבירה אפשר להוציא ניצוצות, אלא במסויים על הקשר בין זמרי לכזבי, שהיא היתה בת זוגו.
כמו שאפשר לפרש איזה סוד במעשה זמרי אפשר לפרש איזה סוד במעשה פנחס, והגרי"ז התלוצץ על כל המהלך בלי לדקדק אם זה בדיוק כעין מה שכתוב במי השלוח.
באותה מדה אפשר להתלוצץ על כל ווארט על דרך הסוד, ולומר שאותו סוד אפשר לומר גם על דבר אחר. וכמו שאפשר לשמוע לפעמים מאנשים שמתלוצצים על בעלי קבלה ומחשבה, שכל מה שהם אומרים על X אפשר להגיד גם על Y.
רק מה, אם מדובר באדם שמבין בסוד, הרי ההתלוצצות אינה במקומה.
רבי זעירא ורבי אבא בר כהנא ורבי לוי הוון יתבין והוה רבי זעירא מקנתר לאילין דאגדתא וצוח להון סיפרי קיסמי. אמר ליה רבי בא בר כהנא למה את מקנתר לון שאל ואינון מגיבין לך. אמר ליה מהו דין דכתיב [תהילים עו יא] כי חמת אדם תודך שארית חמות תחגור. אמר ליה כי חמת אדם תודך בעולם הזה שארית חמות תחגור לעולם הבא. אמר ליה או נימר כי חמת אדם תודך בעולם הבא שארית חמות תחגור בעולם הזה. אמר רבי לוי כשתעורר חמתך על הרשעים צדיקים רואין מה את עושה להן והן מודין לשמך. אמר רבי זעירא היא הפכה והיא מהפכה לא שמעינן מינה כלום.
שבילי דנהרדעא כתב:בן מלך כתב:שבילי דנהרדעא כתב:כנראה שאתה שייך להקהילה הידוע שלאחרונה (עפ"י השמועה) יש בהם כאלה שטוענים כן, לידיעתך זה היתה עיקר הבעיה של כת ש"ץ שר"י, שלא ההלכה הוא העיקר, וד"ל
ילדיי נעורו מהצחוק שתקף אותי למקרא דבריך.
ועי' כאן viewtopic.php?p=322337#p322238
אני מבקש סליחתך שחשדתי בך, ולא נחשפתי עדיין לדיון ההוא, מ"מ אי אפשר להתעלם, שתגובתך מזכיר טענתם במידה ניכרת.
יואל משה כתב:אני לא חושב שהתורה מתכוונת לכוון אותנו כמו מכונה אוטומטית שהרי אם כן פספסנו את כל הנקודה. התורה באה לתת לנו כיוונים וערכים מה חשוב יותר ומה פחות מה צריך לעשות ומה הוא דבר פסול איך מתייחסים לדבר זה ואיך לדבר אחר. קורים הרבה מקרים בהם אנשים מגדילים או מקטינים לפי רגשות או להיפך ועושים דברים לכאורה כנגד התורה. זה לא הופל אותם לרשעים. אני אישית מאמין שיש מקרים שהם גם לא יענשו על זה, וגם בגמרא מובאים הרבה מעשיות כאלו וללמדנו בא. כמובן שכל אחד ואחד חייב להקפיד על דיני התורה במלואם אבל חייבים לזכור שאנחנו לא מכונה אוטומטית....
אוצר החכמה כתב:הסיפור הוא על התקופה אחרי שעזב. אבל על התקופה שלמד ממש בלייקווד אני זוכר שר' הלל (הגר"ה זאקס) סיפר לנו שהיה בעל כשרון גדול ומתמיד גדול. ולכן ר' אהרן קוטלר מאד הצטער על זה שעזב את הלמוד.
אוצר החכמה כתב:סגי נהור כתב:בוא נשאל את השאלה בצורה אחרת: נניח שחברי ואני הולכים ברחוב, ושנינו ראינו את השמות הק' מונחים על הארץ. אני לא הרמתי אותם, כפי שדורשת ההלכה, ואילו חברי הרים, אבל לא מפני שטלטול ברה"ר קל בעיניו יותר משהוא קל בעיני, אלא שיוקרם את השמות אצלו גדול יותר, וממילא היה לו קשה יותר לשאת את המראה של השמות מוטלים בבזיון ולכן עשה מה שעשה.
עכשיו, אני אלך לג"ע וחברי לגיהנם, ומכל מקום יודע אני שהוא בדרגא גבוהה ממני.
כלומר - וזה לענ"ד המשמעות האמיתית של כל ענין זה (ולא כפי שהיא מתפרשת לפעמים בטעות, גם כאן באשכול) - בוודאי הדרגא הגבוהה ביותר היא לקיים את ההלכה כמות שהיא בלי שום משחקים. ואף במעשה זה, אילו היה בינינו אדם שלישי, שהיה אף הוא חרד לקדושת השמות כחברי, אלא שאצלו קיום רצון ה' כמצווה עלינו היה יקר עוד יותר, עד שהיה מצליח להתאפק ולא להרים את השמות - היה בדרגא גבוהה עוד יותר [ובאמת יכול להיות גם אדם רביעי, שקיום רצון ה' יקר לו כשלישי, אלא שכאב הבזיון גדול עוד יותר, ולכן הוא מרים - וכך עד אין סוף, בסוד והחיות רצוא ושוב כידוע לי"ח]. ומה שדיברו במעלת יהודים שעשו כאלו עניני "עבירה לשמה" (במרכאות) היינו שהם עמדו בכל מיני דרגות שבאמצע, ומצד רגשות הקדושה שבערו בהם לא היו יכולים להתאפק מלעשות מה שעשו. ואמנם בוודאי עשו כלא שדין וייענשו על כך; אבל זה שעומד בדרגא התחתונה והדבר מלכתחילה אינו נוגע לו כלל, וממילא קל לו למלא אחר ההלכה כלשונה, הנה אף שיזכה בשמים לש"י עולמות, הרי מצד מדרגתו האמיתית לא קרב אליהם כלל.
ואם להמחיש את הדבר - נדב ואביהוא הקריבו לפני ה' אש זרה אשר לא צוה אותם, וכמבואר במפרשים היה הדבר מצד גודל תשוקתם להתקרב לה' וכו'. והנה אני לא הקרבתי לפני ה' אש זרה, ואינני סבור שהדבר נותן לי איזה יתרון ועדיפות עליהם...
[כל זה אמור לגבי עיקר הנידון, ולא לגבי האישיות המסוימת או הסיפור המסוים שבהם עסק אשכול זה מתחילתו].
אתה וכולנו לא נדב ואביהוא ולא מתקרבים אליהם בשום בחינה. נדב ואביהוא היו צדיקים גמורים רק חטאו בדבר שאחד שטעו בו. האם אתה לא חטאת בשום דבר כך שכשנשקול אותך ואת נדב ואביהוא ההבדל היחיד ביניכם הוא שאתה לא הקרבת אש זרה והם כן?
ואם כוונתך לומר שבפרט הזה בעצמו אין לך עדיפות כי לך לא היה את הנסיון. אתה נוגע בשאלה מאד צדדית
ואינה ממחישה שום דבר לגבי טענתך.
ב. למה הוא בדרגה גבוהה ממך בגלל שלא איכפת לו כבוד השבת?
יתן חן כתב:שמעת פעם על יהודי שהלך בשב"ק ברה"ר דאורייתא וראה שמות הק' מונחים על הארץ למרמס, והרימם וטילטלם וגנזם לבל יתחילל שמו ית' בראש חוצות, בידיעה ברורה שיקבל ע"ז גיהנום.
הסיפור הזה מצחיק אותך?
אוצר החכמה כתב:כן. אם עשה טוב למה שיקבל גהינום. ואם לא עשה טוב למה עשה את זה?
סגי נהור כתב:בוא נשאל את השאלה בצורה אחרת: נניח שחברי ואני הולכים ברחוב, ושנינו ראינו את השמות הק' מונחים על הארץ. אני לא הרמתי אותם, כפי שדורשת ההלכה, ואילו חברי הרים, אבל לא מפני שטלטול ברה"ר קל בעיניו יותר משהוא קל בעיני, אלא שיוקרם את השמות אצלו גדול יותר, וממילא היה לו קשה יותר לשאת את המראה של השמות מוטלים בבזיון ולכן עשה מה שעשה.
עכשיו, אני אלך לג"ע וחברי לגיהנם, ומכל מקום יודע אני שהוא בדרגא גבוהה ממני.
כלומר - וזה לענ"ד המשמעות האמיתית של כל ענין זה (ולא כפי שהיא מתפרשת לפעמים בטעות, גם כאן באשכול) - בוודאי הדרגא הגבוהה ביותר היא לקיים את ההלכה כמות שהיא בלי שום משחקים. ואף במעשה זה, אילו היה בינינו אדם שלישי, שהיה אף הוא חרד לקדושת השמות כחברי, אלא שאצלו קיום רצון ה' כמצווה עלינו היה יקר עוד יותר, עד שהיה מצליח להתאפק ולא להרים את השמות - היה בדרגא גבוהה עוד יותר [ובאמת יכול להיות גם אדם רביעי, שקיום רצון ה' יקר לו כשלישי, אלא שכאב הבזיון גדול עוד יותר, ולכן הוא מרים - וכך עד אין סוף, בסוד והחיות רצוא ושוב כידוע לי"ח]. ומה שדיברו במעלת יהודים שעשו כאלו עניני "עבירה לשמה" (במרכאות) היינו שהם עמדו בכל מיני דרגות שבאמצע, ומצד רגשות הקדושה שבערו בהם לא היו יכולים להתאפק מלעשות מה שעשו. ואמנם בוודאי עשו כלא שדין וייענשו על כך; אבל זה שעומד בדרגא התחתונה והדבר מלכתחילה אינו נוגע לו כלל, וממילא קל לו למלא אחר ההלכה כלשונה, הנה אף שיזכה בשמים לש"י עולמות, הרי מצד מדרגתו האמיתית לא קרב אליהם כלל.
ואם להמחיש את הדבר - נדב ואביהוא הקריבו לפני ה' אש זרה אשר לא צוה אותם, וכמבואר במפרשים היה הדבר מצד גודל תשוקתם להתקרב לה' וכו'. והנה אני לא הקרבתי לפני ה' אש זרה, ואינני סבור שהדבר נותן לי איזה יתרון ועדיפות עליהם...
[כל זה אמור לגבי עיקר הנידון, ולא לגבי האישיות המסוימת או הסיפור המסוים שבהם עסק אשכול זה מתחילתו].
אוצר החכמה כתב:אתה וכולנו לא נדב ואביהוא ולא מתקרבים אליהם בשום בחינה. נדב ואביהוא היו צדיקים גמורים רק חטאו בדבר שאחד שטעו בו. האם אתה לא חטאת בשום דבר כך שכשנשקול אותך ואת נדב ואביהוא ההבדל היחיד ביניכם הוא שאתה לא הקרבת אש זרה והם כן?
ואם כוונתך לומר שבפרט הזה בעצמו אין לך עדיפות כי לך לא היה את הנסיון. אתה נוגע בשאלה מאד צדדית
ואינה ממחישה שום דבר לגבי טענתך.
ב. למה הוא בדרגה גבוהה ממך בגלל שלא איכפת לו כבוד השבת?
אדם בעל הבנה ישרה כמר, זו תגובה קצת מאכזבת שמפספסת את נקודת הדברים. הענין הוא שלחברי אכפת כבוד השבת לא פחות ממני, אלא שחרדתו למראה השמות הק' גרמה לו לעשות דבר לא הגון. אצלי הכל הגון כי לא חרדתי מכך מלכתחילה, וניחא לי להיות 'ילד טוב' ולעשות בדיוק מה שכתוב ולזכות לש"י עולמות.
אצלי הכל הגון כי לא חרדתי מכך מלכתחילה, וניחא לי להיות 'ילד טוב' ולעשות בדיוק מה שכתוב ולזכות לש"י עולמות.
אפרקסתא דעניא כתב:אוצר החכמה כתב:אפרקסתא דעניא כתב:איפה כתוב בשו"ע שכשיש גזירת השמדה על עם ישראל וגדולי הדור קובעים צום, מותר לבטל מצוות עשה של אכילת מצה?
ומה המסקנה שלך מזה?
שיש שו"ע חמישי, ובו נמסר בע"פ שיש מצב של ליעבד חבר איסורא קלילא כדי לזכות רבים, או כדי שרבים יקיימו שבתות הרבה.
אם ש"ק היה בר הכי לקבוע זאת על עצמו - זו שאלה נפרדת.
ניתן גם לדון בכל הנושא ע"פ הגמרות של דמיא עלי ככשורא, ועולא מנשק לאחוותיה אבי חדייהו, ודמיא עלי כי קאקי חיוורי.
ושוב, אם אצל ש"ק הנשים היו ככשורא או כקאקי חיוורי - זו שאלה נפרדת.
כבר פעם רביעית הראוצה"ח, שאינך מתייחס לשאלה עצמה כי אם לדברים אחרים.
שיש שו"ע חמישי, ובו נמסר בע"פ שיש מצב של ליעבד חבר איסורא קלילא כדי לזכות רבים, או כדי שרבים יקיימו שבתות הרבה.
אוצר החכמה כתב:כבר פעם רביעית הראוצה"ח, שאינך מתייחס לשאלה עצמה כי אם לדברים אחרים.
מה הדין מותר או אסור לו לקחת את השמות?
אוצר החכמה כתב:יהודי שבאמת איכפת לו מרצון הבורא התורה והמצוות כולם שווים אצלו. אין לו מצוות מועדפות לפי חשקו. ומי שבוחר מה חשוב בעיניו ומה לא מעיד בזה שלא מה הקב"ה רוצה חשוב לו אלא דמיונותיו האישיים.
פרי יהושע כתב:מה היה עם יעל אשת חבר הקני הייתה שואלת רב עם מותר לה לעשות מה שעשתה מה היה אומר?
מה שאין כן אִלּוּ ידעה דאסור, אין זה שוב בחינת 'לשמה', כיון שהשי"ת סבת כל הסיבות, ואי אפשר להתנגד אליו.
משתמשים הגולשים בפורום זה: Majestic-12 [Bot] ו־ 88 אורחים