- בן לוי מוחזק.png (150.32 KiB) נצפה 6405 פעמים
עושה חדשות כתב:חשבתי דוגמא.
כידוע יש מן הגדולים שהורו ליחידים השואלים, שאין כדאי ללמוד עזרה ראשונה ורפואה וכד', כי בנקל מצוי מכשול שיתרשל מלהציל חיי אדם מפני סיבות שאינם מספיקות, ותגדל עליו התביעה שעמד על דם רעהו, משא"כ כשאינו יודע לטפל בו. ולכאו' זה סותר את עצם הענין שרצתה התורה בהצלת נפשות, כי בהוראה זו מתמעטים המצילים, מפני חשבון השכר והעונש הפרטי שלהם. וצ"ע.
עושה חדשות כתב:כעת ראיתי:
עושה חדשות כתב:ובענין אחר:
ידועים דברי החזו"א לגבי דין "מורידין" בזמן הזה,
"דאין דין מורידין אלא בזמן שהשגחתו ית' גלוי' כמו בזמן שהיו נסים מצוין ומשמש בת קול, וצדיקי הדור תחת השגחה פרטית הנראית לעין כל, והכופרין אז הוא בנליזות מיוחדות בהטיית היצר לתאוות והפקרות, ואז היה ביעור רשעים גדרו של עולם שהכל ידעו כי הדחת הדור מביא פורעניות לעולם ומביא דבר וחרב ורעב בעולם, אבל בזמן ההעלם שנכרתה האמונה מן דלת העם אין במעשה הורדה גדר הפרצה אלא הוספת הפרצה שיהי' בעיניהם כמעשה השחתה ואלמות ח"ו וכיון שכל עצמנו לתקן אין הדין נוהג בשעה שאין בו תיקון ועלינו להחזירם בעבותות אהבה ולהעמידם בקרן אורה במה שידינו מגעת".
ושמעתי פעם שהגרי"ז זללה"ה לא נחה דעתו בדברים אלו כלל, ואף התבטא עליהם בחריפות.
אבל כעת התעוררתי להק' שהרי זהו ממש כהמעשה הידוע עם אביו הגר"ח שעסק בטירחה מרובה להציל 'בונדיסט',
וכפי שמספרים - "על טענה זו השיב רבי חיים, בהזכירו את דברי השיטה מקובצת בשלהי ב"ק, כי כל הדין שמורידין ולא מעלין שייך רק כאשר גדולי הדור ונבוני מדע לאחר שהרבו באומדות מחליטים שיש צורך גדול לציבור למנוע הצלתו של המומר אם על ידי כן יינצלו הרבים מהפסד האמונה, וכיוצא בזה אף כתב הרמב"ם בפירוש המשנה בחולין, ואילו הנידון שלפנינו אמר רבי חיים אינו צורך שעה, שכן לדאבוננו הרב העיר לא חסרה בונדיסטים וקומוניסטים רבים מלבד אותו שוטה הנידון למוות, ובונדיסט אחד פחות או יותר לא יעלה ולא יוריד, כך שבמקרה זה לא הושלמו התנאים שיחול עליו הדין שמורידין ולא מעלין".
האם אתם מזהים בכל זאת את ההבדל?
לעומקו של דבר כתב:החזו"א ערך כאן הרחבה של ההגבלה, שכל הדין כולו נתבטל בשעה שאין נסים מצויין ומשמש בת קול, כאשר דבריו פלא פלאים אשר לא מצינו גדר זה מוזכר באף אחד מהפוסקים שפסקו הלכה זו בכל הדורות לאחר שנסתתמה הבת קול.
(בוודאי נידון כל זה ולא מצאתי עכשיו)
ישנו כתב:לעומקו של דבר כתב:החזו"א ערך כאן הרחבה של ההגבלה, שכל הדין כולו נתבטל בשעה שאין נסים מצויין ומשמש בת קול, כאשר דבריו פלא פלאים אשר לא מצינו גדר זה מוזכר באף אחד מהפוסקים שפסקו הלכה זו בכל הדורות לאחר שנסתתמה הבת קול.
(בוודאי נידון כל זה ולא מצאתי עכשיו)
בוודאי שהחזו"א לא התכוון שכשאין בת קול אין דין מורידין, ואין שום טעם שבת קול תגרום לדין מורידין.
וכוונתו שרק כאשר ביעור הרע הוא תיקון העולם, כי הרע במהותו הוא פרצה, וכך הוא בכל זמן שישראל כולם שומרים מצוות והרע אינו אלא פריצת גדר, ומה שגרם שאנשים פעם ראו כך את הרע כי הייתה בת קול והשגחה פרטית על צדיקים וכו', וראו את השגחת ה' בעולם ולכן באופן טבעי שמרו כולם מצוות, ועכשיו שאין כל זה התמעטו הדורות ולכן באנו לכך שאין הרע נתפס כפריצת גדר אלא כמצב נורמלי ולכן אין ע"ז דין מורידין.
ובקיצור עיקר טענתו היא שאין דין מורידין כשהרע הוא לא פריצת גדר, ודבריו על בת קול הוא הסבר על שינוי הדורות למה באמת היום נתפס הדבר אחרת.
עושה חדשות כתב:עושה חדשות כתב:חשבתי דוגמא.
כידוע יש מן הגדולים שהורו ליחידים השואלים, שאין כדאי ללמוד עזרה ראשונה ורפואה וכד', כי בנקל מצוי מכשול שיתרשל מלהציל חיי אדם מפני סיבות שאינם מספיקות, ותגדל עליו התביעה שעמד על דם רעהו, משא"כ כשאינו יודע לטפל בו. ולכאו' זה סותר את עצם הענין שרצתה התורה בהצלת נפשות, כי בהוראה זו מתמעטים המצילים, מפני חשבון השכר והעונש הפרטי שלהם. וצ"ע.
כעת ראיתי:
והשבעה עשר - השתכלותו בעת שתטה נפשו לחברת בני אדם ולהשתעשע בהם, במעלות הבדידות והפרידה מבני אדם וברוע חברת כסיליהם מבלי דוחק שיביאנו לכך. ומרעת חברתם מותרי הדברים, ו"אמר" ו"נאמר", ובלבול ארוך אין צורך אליו....ומהם חיוב הצווי בטוב וההזהרה מן הרע, אשר ציונו הבורא עליו באמרו (ויקרא יט יז): הוכח תוכיח את עמיתך. ואנחנו חייבים להזהיר מן הרע בשלושה דברים: האחד מהם - בפגיעת היד, כמו שעשה פנחס בדבר זמרי וכזבי, והשני - למחות בדברים, כמו שעשה משה באמרו לרשע (שמות ב יג): למה תכה רעך, והשלישי - בלב, כמו שאמר דוד, עליו השלום (תהלים כו ה): שנאתי קהל מרעים ועם רשעים לא אשב. ואם יכול למחות [בידו ולא ימחה - יהיה מקצר, ואם יקשה עליו למחות בידו - ימחה בדברים, ואם אינו יכול למחות בדברים - חייב לעשות זאת בלבו. אנו חייבים, אפוא, למחות] הרשעים על כל פנים (ימחה), שאין עמי הארץ נמלטים מן הקיצור. וכאשר תתבודד, בטלה מעליך חובת הצווי בטוב וההזהרה מן הרע בלי ספק, והוא דבר קשה לקיים מצוותו ולהשלים חובתו, כמו שאמרו חכמינו, זכרונם לברכה: העבודה, אם יש בדור הזה מי שמקבל תוכחה ! ואמרו קצתם: העבודה, אם יש בדור הזה מי שיודע להוכיח.
עושה חדשות כתב:שמעתי מא' מאנשי קהילת המתמידים, שדברי החזו"א בראש האשכול על "גונב איש" נחשבים יסודיים מאד במשנתו של הגרל"מ, ועיקריים ממש. אולי מישהו שמכיר מקרוב (נראה לי יש כאן הרבה) ישתף אותי בנפק"מ ודוגמאות נוספות.
אפשר בבקשה להעלות צילום?דורשי יחודך כתב:"עשרת היסודות בחיי היהודי"
ספרים וועלט כתב:ספר מלמד התלמידים פרשת עקב
שלא יספיק לאדם ביושר דרכיו בקיום המצות בלבד אבל צריך שידקדק ויחזר על כל מדה טובה והנמשך אליה וירחיק כל מדה רעה והנמשך אליה ואף על פי שלא באה מצוה בתורה בפירוש על זה כי האמנם על הכל העירה התורה והמשל בזה שלא יספיק לאדם בהמנעו מן המאכלים האסורים וימלא תמיד בטנו מן המותרים כי אין זה כונת התורה אבל למנוע כל המותרות במאכל ובמשתה ובמלבוש ובכל עניני האדם. ואל הענין הזה כיון החכם שלמה בפשוטו של ספר משלי ולהחזיק בתורה ובדרך ארץ אמר שמע אתה בני וחכם ואשר בדרך לבך. והוא כאלו אמר קבל התורה והתחכם בה והדריך מחשבתך או שכלך בדרך הסלולה והכבודה והיא הנקראת דרך ארץ לפי שהוא הדרך הישרה לנפשות עם הארץ ולפיכך אמר בדרך כי היא ידועה כי כן יאמר על כל דרך סלולה מעיר אל עיר ולפי הענין הזה אמר גם כן וגם בדרך כשהסכל הולך. ורבותינו ז"ל אמרו על הענינים האלה שלא הזהירה התורה עליהם אם יש מהם ממש מפני מה לא נכתבו בתורה ולפיכך אמר שלמה עשות ספרים הרבה אין קץ. ועל זה רמז באמרו ואשר בדרך לבך וסמך לו כמבאר אל תהי בסובאי יין בזוללי בשר למו כי סובא וזולל יורש וקרעים תלביש נומה הזהיר מהרבות שתיית היין ואכילת הבשר והשינה ואף על פי שלא הזהירה עליהם התורה בפירוש אבל כונת התורה במה שאסרה על היתרונות אבל אין כונתי מספיק לכתוב הכל
שש ושמח כתב:
מה לגבי שאר הגזירות שהתבטלו מפני שאין הציבור יכול לעמוד בהם, האם המחמיר תבוא עליו ברכה? או שהפטור מדבר ועושהו נקרא הדיוט? (ולדוג' טלטול אוכלים בשבת להמבו' ברש"י ביצה יב. ודו"ק).עושה חדשות כתב:ומן הראוי לציין בזה פלוג' המרדכי והב"י, ז"ל הב"י באו"ח סי' שכו: כתוב בהגהות מרדכי פרק ג' (עט ע"ד) שטוב להמנע מלרחוץ בחמי טבריה מדאמרינן בגמרא שלא התירום אלא מפני שראו שאין הדבר עומד ע"כ. ואין טעם בדבר זה דכיון שעיקר הדבר אינו אלא גזירה בעלמא מאחר שהתירו מאיזה טעם שיהיה כבר הותר ולא שייך להחמיר בו.
שאלני חד, למה אין בזה איסור 'בל תוסיף', לשיטת הרמב"ן שהבודה מצוה מליבו ה"ה בכלל לאו זה. (ובפשטות לא עשו כן בתורת מצוה, וממילא זה ל"ש לאיסור בל תוסיף). ורצה לומר, דכיון דיש בזה קיום רצון התורה, לא דמי למי שבודה דבר בלי טעם. ודוגמא לזה, משיטת הראב"ד המובאת ברמב"ן בגיטין ששביעית בזמה"ז היא מידת חסידות בעלמא. ולמה לא יהיה בזה איסור בל תוסיף? אלא דכיון שהוא קיום רצון התורה, אף שהתורה לא חייבה לנהוג כן בזמה"ז, מ"מ אי"ז דומה למי שעשה חג בחדש שבדא מלבו כירבעם וכו'. מה דעתכם.סעדיה כתב:עושה חדשות כתב:דוג' (מפרה"ש) ללימוד ממצוות התורה על "רצון התורה".
וְנִשְׁמַע קוֹלוֹ בְּבֹאוֹ אֶל הַקֹּדֶשׁ.
יומא מד: תנא בכל יום לא היה לה ניאשתיק והיום היה לה ניאשתיק דברי בן הסגן. ופירש"י ניאשתיק - טבעת בראשה, שמקשקש ומשמיע קול, משום ונשמע קולו בבואו וגו' (שמות כח).
והיינו דכיון דבבגדי לבן לא היו פעמונים, התקינו פעמון על המחתה.
ויק"ר פ' אחרי מות: ר' יוחנן כד הוה סליק למשאל שלמיה דרבי חנינא הוה מבעבע על שום ונשמע קולו.
והובא ברשב"ם פסחים קיב: ולא תכנס בביתך פתאום. אלא השמע את קולך להם קודם בואך דילמא עבדי מילתא דצניעותא. [בויקרא רבה] (פכ"א) ר' יוחנן כי הוה עייל לביתא מנענע משום שנאמר ונשמע קולו בבואו אל הקודש.
כמובן דיש לחלק דשאני 'ונשמע קולו וגו'' דהוא 'טעם המצוה' (של עשיית פעמונים) וממילא אפשר ללמוד מזה על 'רצון התורה'.
עושה חדשות כתב:שאלני חד, למה אין בזה איסור 'בל תוסיף', לשיטת הרמב"ן שהבודה מצוה מליבו ה"ה בכלל לאו זה. (ובפשטות לא עשו כן בתורת מצוה, וממילא זה ל"ש לאיסור בל תוסיף). ורצה לומר, דכיון דיש בזה קיום רצון התורה, לא דמי למי שבודה דבר בלי טעם. ודוגמא לזה, משיטת הראב"ד המובאת ברמב"ן בגיטין ששביעית בזמה"ז היא מידת חסידות בעלמא. ולמה לא יהיה בזה איסור בל תוסיף? אלא דכיון שהוא קיום רצון התורה, אף שהתורה לא חייבה לנהוג כן בזמה"ז, מ"מ אי"ז דומה למי שעשה חג בחדש שבדא מלבו כירבעם וכו'. מה דעתכם.סעדיה כתב:עושה חדשות כתב:דוג' (מפרה"ש) ללימוד ממצוות התורה על "רצון התורה".
וְנִשְׁמַע קוֹלוֹ בְּבֹאוֹ אֶל הַקֹּדֶשׁ.
יומא מד: תנא בכל יום לא היה לה ניאשתיק והיום היה לה ניאשתיק דברי בן הסגן. ופירש"י ניאשתיק - טבעת בראשה, שמקשקש ומשמיע קול, משום ונשמע קולו בבואו וגו' (שמות כח).
והיינו דכיון דבבגדי לבן לא היו פעמונים, התקינו פעמון על המחתה.
ויק"ר פ' אחרי מות: ר' יוחנן כד הוה סליק למשאל שלמיה דרבי חנינא הוה מבעבע על שום ונשמע קולו.
והובא ברשב"ם פסחים קיב: ולא תכנס בביתך פתאום. אלא השמע את קולך להם קודם בואך דילמא עבדי מילתא דצניעותא. [בויקרא רבה] (פכ"א) ר' יוחנן כי הוה עייל לביתא מנענע משום שנאמר ונשמע קולו בבואו אל הקודש.
כמובן דיש לחלק דשאני 'ונשמע קולו וגו'' דהוא 'טעם המצוה' (של עשיית פעמונים) וממילא אפשר ללמוד מזה על 'רצון התורה'.
עושה חדשות כתב:"מתנה שומר חנם להיות כשואל" וכיו"ב, האם זה סותר את 'רצון התורה'?
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 161 אורחים