מה שנכון נכון כתב:אינני בענין, אך לדבריו מה טעם רשב"ג שאוסר בנר ומתיר באלפסין, וכי בני העיירות לא הקפידו על טומאה וטהרה (ואכלו בכלי סתום לגמרי).
ספראי כותב משהו?
הרושם שלי הוא שא"א לסמוך על מילה של בראנד בכל תחום, ובכלל זה לגבי הארכיאולוגיה. הוא לא הביא שם תמונות של נרות שנשברו, ובדרך כלל ניתן לראות אם השבר שלם, או שיש בו איזה זכר (או יותר) לפתח שהיה במקור. גם א"א לדעת מה הכוונה שנמצאו הרבה נרות כאלו, אפשר שמיעוט רבים שנים, וגם צריך לברר אם הם רבים ביחס לנרות שלמים שנמצאו, והיכן נמצאו (ועוד פרטים מסביב, ואין לי את המקורות שהביא, ולא זמן לחפש), וכל טענתו שחכמים הרחיקו מיצירת כלי חרס ("וביחוד מיצירת הנרות"), ורק ע"ה חשודים עסקו בזה, הוא גיחוך גדול. וכמובן יש את הקושיות שהעלית שם על פירושו בגמ' שם.
כט"ס
אין פוחתין את הנר - אם היה נר חרס חלול אין פותחין לו פה
איש_ספר כתב:כתב לי ג"א שליט"אהרושם שלי הוא שא"א לסמוך על מילה של בראנד בכל תחום, ובכלל זה לגבי הארכיאולוגיה. הוא לא הביא שם תמונות של נרות שנשברו, ובדרך כלל ניתן לראות אם השבר שלם, או שיש בו איזה זכר (או יותר) לפתח שהיה במקור. גם א"א לדעת מה הכוונה שנמצאו הרבה נרות כאלו, אפשר שמיעוט רבים שנים, וגם צריך לברר אם הם רבים ביחס לנרות שלמים שנמצאו, והיכן נמצאו (ועוד פרטים מסביב, ואין לי את המקורות שהביא, ולא זמן לחפש), וכל טענתו שחכמים הרחיקו מיצירת כלי חרס ("וביחוד מיצירת הנרות"), ורק ע"ה חשודים עסקו בזה, הוא גיחוך גדול. וכמובן יש את הקושיות שהעלית שם על פירושו בגמ' שם.
כט"ס
איך יתכן עם ספרו של ברנד הופיע בתשי"ג וחזו"א כלים הופיע בתרצ"ו?פי האתון כתב:ב. ישנה עדות של אחות החזו"א שבשעה שלמד 'כלים' היה ספרו של בראנד הנ"ל על שולחנו! (אולי הוזכר כאן בפורום?).
מעט דבש כתב:ח) אמנם הראב"ד על תו"כ (שמיני פרק י, ה) כתב: "לפי שהכלי חרס עשוי הוא לכל דבר, ללח וליבש, אבל התנור שאינו עשוי אלא לאפות בו את הפת, ולא לתשמיש אחר, ולאותו תשמיש אינו ראוי עד שיוסק, אינו מקבל טומאה עד שיוסק". (ועיין רש"י פסחים כו. לגבי תנור שהוסק בקליפי ערלה שכתב: "חדש יותץ - שהרי על ידי היסק זה של ערלה נגמר ומתקיים כולו"). .
מעט דבש כתב:והנה איש ספר הסתפק, לגבי ההיסק שהותר ביום טוב (שו"ע תקז, ה) אם הכונה להיסק של סופגנין, או גם לצירוף בכבשן.
וכתב, שכיון שדיוק הראשונים הוא מהברייתא בביצה (לד.) על תנור וכיריים חדשים, שלא הוזכר שם איסור היסק, וכיון שמסתבר שהברייתא לא מיירי באומן, אלא בבעל הבית בביתו, מעתה יהיה תלוי במציאות הדברים, אם הצירוף בכבשן עשו בבית האומן או בבית הלקוח.
והנה, לפי הר"ש והרא"ש (כלים ה, א) מבואר שלא היה הכרח לצרף התנור בכבשן. ודי בהיסק סופגנין. ומשכך, אין דיוק מהברייתא אלא שמותר היסק רגיל ותו לא, ואין ראיה לצירוף בכבשן. ולא יהיה הנידון אלא לפי רש"י (ברכות יג. ב"מ נט.) שצורפים את התנור קודם להיסק בסופגנין, יש לדון אם צירוף זה היה בבית האומן או הלקוח.
ולכאורה משנתנו היא זו (כלים ה, ד) דתנור שהוסק בבית האומן טמא. והיסק זה אינו אלא היסק סופגנין שעליו סובב כל הפרק (וכן הוא להדיא ברא"ש שם), ומבואר שהרגילות היתה שהיסק זה לא היה בבית האומן. ומשמע קצת שהצירוף בכבשן כן היה קודם לכן, ורק היסק סופגנין חסר בבית האומן, ואם במקרה הוסק בבית האומן, שלא כפי הרגילות, בזה אשמעינן מתני' דטמא.
אמנם במאירי (ביצה לד.) כתב על הברייתא שם על תנור וכיריים חדשים:
"ואין חופפין אותן במטלית - כדי לנגבם קודם שיצרפום בכבשן הגדול שמצרפין אותם בתוכו". וצ"ע.
איש_ספר כתב:מעט דבש כתב:ח) אמנם הראב"ד על תו"כ (שמיני פרק י, ה) כתב: "לפי שהכלי חרס עשוי הוא לכל דבר, ללח וליבש, אבל התנור שאינו עשוי אלא לאפות בו את הפת, ולא לתשמיש אחר, ולאותו תשמיש אינו ראוי עד שיוסק, אינו מקבל טומאה עד שיוסק". (ועיין רש"י פסחים כו. לגבי תנור שהוסק בקליפי ערלה שכתב: "חדש יותץ - שהרי על ידי היסק זה של ערלה נגמר ומתקיים כולו").
לא הבנתי מהי שיטת הראב"ד? כר"ש שא"צ כבשן ודי בהיסק? כרש"י המצריך כבשן? שיטה שלישית?
איש_ספר כתב:לקושטא ברצוני להעיר שאנכי הק' לא הסתפקתי אם יהיה מותר לצרוף את התנור ב"כבשן הגדול" שזה לא עלה בדעתי שיהיה מותר.
כל ששאלתי אם מותר להסיק (היסק של סופגנין), תנור שלא נצרף בכבשן, שיש לומר שעד כאן לא התירו הראשונים להסיק תנור חדש משום שההסקה בלא שאר הפעולות אינה מחסמתו כראוי, (היינו אינה מחמסת באופן משמעותי) וכמש"כ הרא"ש, אבל תנור שלא נצרף בכבשן כלל, והיסק זה, היסק ראשון הוא לו, אולי יש לומר שאסור לפי שהיסק זה מחסמתו חיסום שיש בו ממש.
ובין שנצרף התנור תחלה בכבשן בין שלא נצרף גמר מלאכתו הוי אחר שהדביקה לו הטפילה והוסק בהיסק הראוי לאפייה ולא דמי לשאר כלים דחזו למלאכתן אחר צירוף מיד.
מעט דבש כתב:והנה רבינו איש ספר הסתפק, לגבי ההיסק שהותר ביום טוב (שו"ע תקז, ה) אם הכונה להיסק של סופגנין, או גם לצירוף בכבשן.
וכתב, שכיון שדיוק הראשונים הוא מהברייתא בביצה (לד.) על תנור וכיריים חדשים, שלא הוזכר שם איסור היסק, וכיון שמסתבר שהברייתא לא מיירי באומן, אלא בבעל הבית בביתו, מעתה יהיה תלוי במציאות הדברים, אם הצירוף בכבשן עשו בבית האומן או בבית הלקוח...
אמנם במאירי (ביצה לד.) כתב על הברייתא שם על תנור וכיריים חדשים:
"ואין חופפין אותן במטלית - כדי לנגבם קודם שיצרפום בכבשן הגדול שמצרפין אותם בתוכו". וצ"ע.
איש_ספר כתב:מעניין שהר"ש כשפותח את דיונו אם תנור מק"ט בהיסק בלבד בלי צירוף בכבשן הוא מסתפק על המציאות: ומספקא לי אם היו מצרפין אותו בכבשן תחילה.
וזה קצת מוזר, האם מעניין את הר"ש השאלה ההיסטורית? או שמא כוונתו שהדין תלוי במנהג, שאם היו מצרפין בכבשן, הרי שבלעדי זה לא יקבל התנור טומאה?
איש_ספר כתב:ציינת לשבת עד ב, שמשם ניתן ללמוד שפשוט שאסור להסיק תנור בכבשן הגדול ביו"ט, מה כוונתך? שם הרי עוסקים בשבת?
גם בעיני נשמע לא סביר שיהיה מותר להסיק בכבשן ביו"ט, אבל בעניותי ובכלל זה בהל' יו"ט איני יודע להצביע על מקור ברור לכך. (מלבד המקומות הרבים שמבואר שלא התירו עשית כלי ביו"ט, וידועים דברי הר"ן, אבל תמיד יש מקום לשאול האם צירוף חשוב כעשית כלי או כתיקון כלי וממילא נידון כמכשירי אוכ"נ).
איש_ספר כתב:רק אוסיף לר"ש שביעית פ"ח מ"ח, שכתב שהחיסום בשמן היו עושים קודם היסק שני!
ואין כאן סתירה למש"כ בכלים שא"צ כבשן, לענין קבלת טומאה, שכן יתכן שבפועל היו עושים גם כבשן וגם היסק שני.
אמנם כמדובר בר"ש כלים משמע שאולי לא היו עושים כבשן כלל. וכנ"ל.
תני שמן שביעית אין חוסמין בו תנור וכירים... פירוש 'חוסמין' ל' חיזוק כדאשכחן בשלהי המביא כדי יין (ביצה דף לד א) גבי ליבון רעפים 'מפני שצריך לחוסמן'.
ושמא לאחר שנצרף בכבשן מושחין אותו בשמן כדי לעשות בו היסק שני ויאחוז האור בכולו מחמת השמן ומתחמם בכך, דעושין בתנור היסק שני, כדפרישית במס' כלים בסוף פ"ד.
תניא בתוספתא (ספ"ג) כלי חרס מאימתי מקבלים טומאה משתגמר מלאכתן דברי רבי מאיר ר' יהודה אומר משיצרפו בכבשן. צרפן אפילו בגפת טמא אינו חושש שמא מיצה משקין לתוכו פירוש גפת היא פסולת של זיתים ורגילים היו להסיק התנור בגפת כדתנן בפ' כירה (דף לח ב) ואם גפת זה הוא מזיתים טמאים לא חיישינן שמא מכח האש יצא הגפת מן הגפת ומיצה לתוך הקדירות ונטמאו דהא לא מקבלי טומאה עד גמר צירופן וכבר כלה השמן באש:
פי האתון כתב:א. שמעתי מרש"ז הבלין, שבספרו של בראנד הנ"ל העיר על דברי המג"א שאין בודקין את החמץ לאור נר חרס עם שמן, שהרי סתם נר שבש"ס הוא נר חרס, ובמשנה כתוב בודקין את החמץ לאור הנר...
ואח"כ מצא הערה זו בקונטרס אחרון של שו"ע הרב...
איש_ספר כתב:איך יתכן עם ספרו של ברנד הופיע בתשי"ג וחזו"א כלים הופיע בתרצ"ו?פי האתון כתב:ב. ישנה עדות של אחות החזו"א שבשעה שלמד 'כלים' היה ספרו של בראנד הנ"ל על שולחנו! (אולי הוזכר כאן בפורום?).
לענין כתב:פי האתון כתב:א. שמעתי מרש"ז הבלין, שבספרו של בראנד הנ"ל העיר על דברי המג"א שאין בודקין את החמץ לאור נר חרס עם שמן, שהרי סתם נר שבש"ס הוא נר חרס, ובמשנה כתוב בודקין את החמץ לאור הנר...
ואח"כ מצא הערה זו בקונטרס אחרון של שו"ע הרב...
סליחה על הגלישה מנושא האשכול.
בדיקת חמץ בשמן זית!
ומה שכותב הפייטן שזה מועדף, אפשר משום דצליל נהוריה וכמ"ש בשבת כ"ג א'.
פי האתון כתב:לענין כתב:פי האתון כתב:א. שמעתי מרש"ז הבלין, שבספרו של בראנד הנ"ל העיר על דברי המג"א שאין בודקין את החמץ לאור נר חרס עם שמן, שהרי סתם נר שבש"ס הוא נר חרס, ובמשנה כתוב בודקין את החמץ לאור הנר...
ואח"כ מצא הערה זו בקונטרס אחרון של שו"ע הרב...
סליחה על הגלישה מנושא האשכול.
בדיקת חמץ בשמן זית!
ומה שכותב הפייטן שזה מועדף, אפשר משום דצליל נהוריה וכמ"ש בשבת כ"ג א'.
הרב לעניין - יש"כ, מעניין.
להאמץ = מועדף. מנא לך???
איש_ספר כתב:איך יתכן עם ספרו של ברנד הופיע בתשי"ג וחזו"א כלים הופיע בתרצ"ו?פי האתון כתב:ב. ישנה עדות של אחות החזו"א שבשעה שלמד 'כלים' היה ספרו של בראנד הנ"ל על שולחנו! (אולי הוזכר כאן בפורום?).
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 58 אורחים