סגי נהור כתב:מצינו כן גם לענין בנין בית הבחירה: "א"ל הקב"ה (ליחזקאל) גדול קרייתה בתורה כבניינה, לך אמור להם ויתעסקו לקרות צורת הבית בתורה, ובשכר קרייתה כו' אני מעלה עליהם כאילו הם עסוקים בבנין הבית" (תנחומא צו יד, וכעין זה בכ"מ).
ואין טעם הדבר מה שאמר 'כל העוסק בתורת חטאת כאילו הקריב חטאת', שהתורה עומדת במקום אותה מצוה עצמה. שאם כן הוה ליה לומר 'העוסק בתורת סוכה' גם כן דהוא 'כאילו עשה סוכה'. ו'העוסק בתורת לולב כאילו עשה לולב', ולמה אמרו 'העוסק בתורת חטאת ועולה'. ודבר זה בארנו בחבור גבורות ה' (פ"ח) בפרשת ברית בין הבתרים (בראשית טו, ט - כא), וזה מפני שהקרבן הוא הקירוב והחבור בו יתברך, ומפני כך האדם יוצא מן החטא, אשר החטא הוא התרחקות מן השם יתברך. וכאשר הוא מביא קרבן אל השם יתברך, יש לו קירוב אל השם יתבר, ולכך הוא יוצא מן החטא. ודבר זה גם כן בארנו בחבור באר הגולה באריכות, ובכמה מקומות.
וכל אלו המצות שאינו בא לכלל חיוב קיומם ושאינם נוהגות בזמן הזה כשיקבל עליו לעשות כל מה שנצטווה מהקבלה ע"י הקריאה תחשב כמעשה כדכתיב ויעשו בני ישראל את הפסח במועדו וכו' נראה שעשייתה היא קבלת עשייה וכתיב וזכרתם ועשיתם הזכירה כמעשה ואמר זאת התורה לעולה וגו' כלומר בזכירת תורת עולה ומנחה נחשב כאילו עשאם ... כל אלו המצות והאזהרות ישתדל שיושלמו לו קריאת כללן בכל שנה ואם יוכל בכל רגל נמצא שבכל שנה ושנה יקיים כל המצות קצתן בפועל וקצתן בקריאה בזמנן וקבלת עשייתן ואותן שאין להן זמן קבוע בשנה בקריאתן בפחות פעם א' בשנה בקבלת עשייתן תחשב לו כעשיה.
משל למלך שכותב כתב לבני מדינתו מה לעשות ומה למנוע מלעשות, והם פותחים הכתב לעשות רצון המלך, דהיינו כל אחד ואחד יעשה מה ששייך לו, זה הולך ולוחם, וזה בונה פלטירין, וזה גובה המכס, כל אחד עושה מה שאפשר לעשות, וזה נקרא עובד המלך, כי עושה מה שאפשר לו לעשות, ואילו היה באפשרי לו לעשות יותר מזה, אז היה עושה. אז מעלה עליו כאילו עשה הכל. כן אנחנו עבדי ה', התורה היא הכתב שכתב הקדוש ברוך הוא לבני מדינתו, דהיינו אנחנו אומה ישראלית, ואנחנו פותחים זה הכתב לקיים כל מה שכתוב, כל אחד מה שאפשר לו. על כן אנחנו עבדי ה', אם אנחנו עוסקים בתורה לשמה, דהיינו כדי שנדע מה שהזהירנו הקדוש ברוך הוא ומה שציוונו, ואנחנו לומדים לשמור ולעשות ולקיים, אז אם מקיים כל מה שאפשרי לו לקיים, מעלה עליו הקדוש ברוך הוא כאילו קיים הכל, כי הקדוש ברוך הוא מצרף מחשבה טובה למעשה (קידושין מ א). ובפרק קמא דברכות (ו א) בפסוק (מלאכי ג, טז) 'אז נדברו יראי ה' איש אל רעהו ויקשב ה' וגו' ולחשבי שמו', מאי 'ולחשבי שמו', אמר רב אשי, חשב לעשות מצוה ונאנס ולא עשאה מעלה עליו הכתוב כאילו עשאה.
מי שמתענה במוצאי שבת כגון שמפסיק מבעוד יום, אזי יטריח להכין סעודה זו לאחרים וילמד המאמרים ודינים המוזכרים בסעודה.
...ומקודם לזה נחקור ארבע חקירות, שכל חקירה מהם, אחת מדובר ושתים שמענו, רצוני לומר, דהחקירה היא על הפרשה, דהיינו בענין הקרבנות ועל ההגדה וענין פסח. ראשונה. מצינו מעלת הסיפור בענין הקרבנות. וכן מצינו מעלת הסיפור ביציאת מצרים. בקרבנות, אמרו רבותינו ז"ל (מנחות קי א), כל העוסק בפרשת קרבנות כאילו הקריב קרבנות, 'זאת התורה לעולה למנחה ולחטאת ולאשם ולמלואים ולזבח השלמים' (ויקרא ז, לז). ואפשר, דעל זה רומזים אלו תורות, 'תורת עולה', 'תורת חטאת', 'תורת אשם', 'תורת זבח השלמים', דהעוסק בתורה במקומם, ככה מצינו בקרבנות. וכן מצינו גם כן בחוקות הפסח, תנן (ברכות יב, ב), מזכירין יציאת מצרים. ובהגדה, כל המרבה לספר הרי זה משובח, רבן גמליאל אומר כל מי שלא אמר שלשה דברים הללו כו' פסח מצה ומרור כו'. ולא אמר כל מי שלא 'עשה' שלשה דברים הללו, אלא 'אמירה וספור', הרי מעלת הספור והאמירה בקרבנות ובחוקת הפסח, ולמה לא יהיה כן בשאר מצוות, לספר פרשיות תרומות ומעשרות שמיטות ויובלות ערכין ושדה אחוזה ובתי ערי חומה וכאלו הרבה, ונימא דספורן במקום קיומן. ואף הסיפור דארבע פרשיות תלוי באלו השנים, פרשת שקלים הם [השקלים] לצורך קרבנות (שקלים פ"א מ"א, וברע"ב שם), וכן פרשת פרה. ופרשת החודש פרסומא דמצרים, וענין פרשת זכור היא המצוה בעצמה (ספר המצוות לרמב"ם, מ"ע קפ"ט), לזכור עתה עד בוא זמן העשיה. וקל להבין.
או ירצה על דרך אומרו (לעיל ז' ל"ז) זאת התורה לעולה ולמנחה, ודרשו ז"ל (מנחות ק"י א) אדם עוסק בפרשת עולה מעלה עליו כאלו הקריב עולה וכו', על דרך אומרו (הושע י"ד) ונשלמה פרים שפתינו, ולא זה בלבד אלא כל מצוה ומצוה שאינה בפרק השג יד כשאדם לומד מצותה בתורה כאלו עשאה, והוא מאמר הכתוב אם בחקתי תלכו ואת מצותי וגו' אותם שאין מציאות לעשותם תשמרו פירוש תהיו מחכים אותם מתי יבואו לידכם לעשותם, מעלה אני עליכם כאלו עשיתם אותם גם כן, והוא אומרו ועשיתם אותם לומר לא שכר מחשבה לבד אני נותן, והגם שכתבנו בסמוך ותלמוד תורה כנגד כולם, יש מצות שמבטלין תלמוד תורה בשבילן כגון מעשה הקרבנות וכדומה, ולבחינה זו צריך שילמוד מצותה ויקו לעשותם.
וכן אמרו חכמי האמת שכל נפש מישראל צריכה לבא בגלגולים רבים עד שתקיים כל התרי"ג מצות במעשה דבור ומחשבה ודיבור ומחשבה הוא לימוד הלכותיהן על דרך שאמרו חכמים על פסוק זאת תורת החטאת וגו' שכל העוסק בתורת חטאת כאילו כו'.
ויענו כל העם יחדיו ויאמרו כל אשר דיבר ה' נעשה. הנה מצוות התורה יש אשר לכהנים ויש אשר ללויים ויש לכהן גדול ויש למלך או לסנהדרין, ויש למי שיש לו קרקע ובית, רק בכלל ישראל צריכה התורה להתקיים ו'כל ישראל ערבין זה לזה' (שבועות לט, א) ובקיומם כולן מקבלים שכר. "ואתן צאן מרעיתי אדם אתה" (יחזקאל לד, לא) שכל האומה הישראלית הוא אדם אחד: - יש אשר הוא כלב [כמו שאמרו (איכא רבה פתיחה טז) 'צדיקים לבן של ישראל'] ויש כראש ויש כעין, והוא שנמצא (במדבר לא, כו) "ראשי העדה", "עיני העדה" (שם טו, כד). וכל אחד צריך לקיים מצוה התלויה בו, ובכלותם הוא "אדם" שלם. לכן על מצוות שאין לקיימם צריך ללמוד, ד'כל העוסק בתורת חטאת כאילו הקריב (חטאת' - מנחות קי, א) או להחזיק לומדי תורה. לכן להלן (כד, ז) ענו "כל אשר דבר ה' נעשה ונשמע" - יש מהם שנעשה מה ששייך אצלנו, ויש שנשמע שנלמד ונבין פנימיותם והלכותיהם וחוקותיהם. אבל כאן ענו "כל העם יחדיו כל אשר דבר ה' נעשה", שבכללות העם כאחד כולם יחדיו יעשו כל אשר דבר ה', וכל אחד יעשה השייך לו ודו"ק.
מיללער כתב:ומה עם קריאת פר' שקלים? גם זה משום ששקלים צורך הקרבנות הם?
מטעים כתב:מיללער כתב:ומה עם קריאת פר' שקלים? גם זה משום ששקלים צורך הקרבנות הם?
במשנה ברורה סי' תרפ"ה ס"ק ב' מביא מהלבוש דקריאת פרשת שקלים היא בגדר ונשלמה פרים שפתינו.
ב'לקט יושר' כתב:טוב ללמוד הלכות שופר כשחל בשבת. וזאת השנה יש ר"ה בשבת שאין תוקעין, ולכך טוב שיקרא בהלכות תקיעה. וכשרוצה לדרוש בר"ה אחר מנחה ידרוש בהלכות שופר, כיון שהוא יומו. וכן מצינו במגילה כשחל פורים בשבת שדורשים בהלכות מגילה, משום דהזכירה עולה במקום קריאה. וכן גבי שופר מה לי קול שופר מה לי קול קריאה, אבל גבי לולב אינו כן, משום דלגבי לולב יש מעשה, וקריאה אינה עולה במקום מעשה.
עושה חדשות כתב:ב'לקט יושר' כתב:טוב ללמוד הלכות שופר כשחל בשבת. וזאת השנה יש ר"ה בשבת שאין תוקעין, ולכך טוב שיקרא בהלכות תקיעה. וכשרוצה לדרוש בר"ה אחר מנחה ידרוש בהלכות שופר, כיון שהוא יומו. וכן מצינו במגילה כשחל פורים בשבת שדורשים בהלכות מגילה, משום דהזכירה עולה במקום קריאה. וכן גבי שופר מה לי קול שופר מה לי קול קריאה, אבל גבי לולב אינו כן, משום דלגבי לולב יש מעשה, וקריאה אינה עולה במקום מעשה.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 111 אורחים