איש טלז כתב:אגב ישנו דבר מעניין
דהנה חזינן בהגר"א [וכ"מ בהרבה מן הראשונים ] דגם על היתומים רמיא מצווה זו דלפרוע חובת אביהם [ונראה דאין כוונת הדברים משום כיבוד אב דמבואר דבכל היורשים אמרינן הכי ]
אלא מצוות פרעון החוב מוטלת על מי שקיבל הנכסים בתורת ירושה [ובוודאי דבר זה לא שמענו במצוות והשיב את הגזילה ששם ענינה לכאורה הוא ביטול הלקיחה] ואף שלא לווה
איש טלז כתב:אגב ישנו דבר מעניין
דהנה חזינן בהגר"א [וכ"מ בהרבה מן הראשונים ] דגם על היתומים רמיא מצווה זו דלפרוע חובת אביהם [ונראה דאין כוונת הדברים משום כיבוד אב דמבואר דבכל היורשים אמרינן הכי ]
אלא מצוות פרעון החוב מוטלת על מי שקיבל הנכסים בתורת ירושה [ובוודאי דבר זה לא שמענו במצוות והשיב את הגזילה ששם ענינה לכאורה הוא ביטול הלקיחה] ואף שלא לווה
והיינו דמכח החזקתם בגזילה מחוייבים לשלם דמיה אף שלא גזלו. (ושמא זה חוב ממון אבל בלי המצוה).וכן אם מת והורישו לבניו לא הוי שינוי רשות אלא הוי כאילו הוא קיים שאם הוא בעין ולא נשתנית צריכין להחזירה אפי' נתייאשו הבעלים ואם נשתנית והיא קיימת נותנין דמיה
איש טלז כתב:לצורב מתחיל
בגמ' מבואר שיש מצוה ולכן גובים אכן בהגר"א מבואר שליתומים ישנו שעבוד הגוף כמו לחייב עצמו וזה שעבוד הגוף [ועוד יש בזה חילוקים ואכמ"ל]
עושה חדשות כתב:ואילו חכם אחר שאלני כך:
מה הגדר של מצות והשיב את הגזילה,
האם כשהנגזל מחל יש קיום מצוה?
האם יש בזה מצוה בו יותר מבשלוחו?
ומה הדין כשאחר שילם בעבורו, מי מקיים את המצוה?
איש טלז כתב:אגב ישנו דבר מעניין
דהנה חזינן בהגר"א [וכ"מ בהרבה מן הראשונים ] דגם על היתומים רמיא מצווה זו דלפרוע חובת אביהם [ונראה דאין כוונת הדברים משום כיבוד אב דמבואר דבכל היורשים אמרינן הכי ]
אלא מצוות פרעון החוב מוטלת על מי שקיבל הנכסים בתורת ירושה [ובוודאי דבר זה לא שמענו במצוות והשיב את הגזילה ששם ענינה לכאורה הוא ביטול הלקיחה] ואף שלא לווה
צורב מתחיל כתב:ועוד תמיהה בענייני שעבודים.
נחלקו בגמרא אי שעבודא דאוריי' או שעבודא לאו דאוריי'. ולכאו' ראי' ברורה דשיעבודא דאורייתא, דתניא א''ר נתן מנין לנושה בחברו מנה וחברו בחברו מנין שמוציאין מזה ונותנין לזה ת''ל {במדבר ה-ז} ונתן לאשר אשם לו. ולא מצאתי מי שיוכיח מזה. וצ"ע.
אלא שלא ביאר הרשב"א איך באמת מסתדר מ"ד דשעבודא לאו דאורייתא עם שיטת ר' נתן הלא אין שום שעבוד בין הלוה האחרון למלוה שלו, וא"כ איך ישתעבד ממלוה שני למלוה ראשון? ובפרט שצורת הילפותא דר' נתן לפי ביאור רש"י שהוא ממה שנאמר לאשר אשם לו ולא כתי' לנושה אלא למי שהקרן שלו, ולמ"ד שעבודא לאו דאוריי' איך בכלל הקרן שלו?ואי אפשר לומר דהכא בשעבודא אי ישנה מדאוריי' או לא פליגי, מדלא מייתו לה בשלהי ב"ב דאיפליגו התם אמוראי בהא אי מדאורייתא או לא.
איש טלז כתב:לא הבנתי מה הקושיה הלא אפילו במטלטלין יתכן ויש דין זה דשעבודא דר"נ ראה פסחים דל"א ואכמ"ל
איש טלז כתב:וראה עוד ברשב"א קידושין דטו' מה שהאריך בכל ענינא ושם נראה שענין שעבודא דר"נ הוא מכח דיני השעבוד ולא שהחוב נעתק מהראשון לשני וכמ"ש הקצות סימן פו' א'
איש טלז כתב:לצורב מתחיל
בגמ' מבואר שיש מצוה ולכן גובים אכן בהגר"א מבואר שליתומים ישנו שעבוד הגוף כמו לחייב עצמו וזה שעבוד הגוף [ועוד יש בזה חילוקים ואכמ"ל]
עושה חדשות כתב:ואילו חכם אחר שאלני כך:
מה הגדר של מצות והשיב את הגזילה,
האם כשהנגזל מחל יש קיום מצוה?
האם יש בזה מצוה בו יותר מבשלוחו?
ומה הדין כשאחר שילם בעבורו, מי מקיים את המצוה?
צורב מתחיל כתב:ועוד תמיהה בענייני שעבודים.
נחלקו בגמרא אי שעבודא דאוריי' או שעבודא לאו דאוריי'. ולכאו' ראי' ברורה דשיעבודא דאורייתא, דתניא א''ר נתן מנין לנושה בחברו מנה וחברו בחברו מנין שמוציאין מזה ונותנין לזה ת''ל {במדבר ה-ז} ונתן לאשר אשם לו. ולא מצאתי מי שיוכיח מזה. וצ"ע.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 63 אורחים