מוישה כתב:התבקשתי להעלות:בלתי נתפס איך ריקים שיושבים על האינטרנט מבוקר ועד אישון ליל ומבלים את חייהם לריק, בניגוד להוראת רבותיהם, ובוודאי רחוקים מאוד מכל ריח של לימוד, מוצאים בעצם העזה להתנגד להתאגדות של בעלי בתים שכל כוונתם להרבות תורה וכבוד שמים, מעין התאגדויות של חברות ש"ס באירופה לפני השואה. האם המבקר גם מחטט בקרביים העצמיים שלו ובודק את מניעיו לפני כל מעשה, או שהוא מגלה מיומנות רבה בנטילת קיסמים מבין עיני אחרים?
עוד בלתי נתפס איך מי שרוקן מכל תוכן את מושג "היחס הנכון לגדולי ישראל ולמרכזיות דעתם" ממניעים פוליטיים מעז עתה לרתום לצרכיו את המושג הזה דווקא.
כמובן אין בכל הדברים האמורים שום התייחסות לפעלים מבורכים שלו, כמו גם ליוזמות שליליות המיוחסות אליו, וכאמור.
לכל המעוניין, קיבלתי במייל את תמלול הנאום של רד"ל:אנחנו כאן הערב – ספרדים, אשכנזים, חסידים, ליטאים, קנאים, אקדמאים, נטורי קרתא, חיילים, כלל ישראל. כולם מתאגדים היום בנקודה עצמה המכוונת את עם ישראל – התורה! התורה וקיום המצוות. הקדוש ברוך הוא, אורייתא וישראל חד הוא. באף תקופה לא היה רק צבע אחד לכל חלקי עם ישראל. אצל החסידים יש ויז'ניץ, בויאן, סערט ויז'ניץ, גור, בעלזא, נהרא נהרא ופשטיה. אצל הלא חסידים היו מאז ומעולם סוגים מסוגים שונים. יהדות הונגריה, יהדות עדות המזרח, יהדות אשכנז, יהדות ליטא. למרות הוויכוחים, למרות השוני היה תמיד כבוד הדדי. השוני לא הפריע להיפגש עם הרבי מחב"ד, השוני לא הפריע לחזון איש ללכת לבקר את ר' עמרם בלוי בכלא, השוני לא הפריע לר' חיים זוננפלד ללכת עם הרב קוק, ולר' איסר זלמן למסע בין הקיבוצים.
הגמרא במכות (כג ע"ב) מדברת על תרי"ג מצוות כנגד אבריו של אדם. פרוש הדבר שכל קיום מצוה מאפשר לתקן תכונה בנפש האדם. עד שבסוף ייווצר האדם השלם. הבעיה היא שאין אפשרות לקיים את כל המצוות, לא טכנית, לא הלכתית. מיהו אם כן האדם השלם אם צריך לקיים את כל המצוות בשביל להיות האדם השלם? הרי ישראל לא יכול לעבוד בבית המקדש ולהקריב קרבנות, הכהן לא יכול לעשות מצוות מסוימות, הסוחר במכולת לא פוגש את ..., אברך כולל לא פוגש "מרבה צדק...". אם כן איך אפשר להיות אדם השלם?
התירוץ הוא שאם עם ישראל אחד, אזי כל אחד משפיע את התכונה שהוא קיבל בעשיית המצווה הספציפית על השני. איני מדבר על השפעה מיסטית אלא על השפעה פשוטה וממשית. אם בעל המכולת שלי מתנהל בשיא היושר, מקפיד על כל אגורה, לא מרמה ולא משקר, אני בהחלט מושפע ממנו ומנסה לתקן את מידת היושר שלי. אם החסיד או בעל המוסר עומד לידי בבית הכנסת ומצטיין בתפילה בהתלהבות וב'ברען', אני מושפע ורוצה להתפלל יותר טוב. אם השכן שלי – אברך כולל – מתמסר בכל כוחו על "והגית בו..." גם אני – העורך דין השכן שלו – מושפע ומעריך לימוד תורה. ההשפעה מגיעה דרך החיכוך עם כל חלקי עם ישראל.
כל זה כאשר אין מקימים חומות בין הקבוצות, או אז יכולה להיות השפעה הדדית, אך כאשר חוסמים, כאשר אין כבוד הדדי, אזי ממילא אין השפעה הדדית; כל אחד וכל קבוצה נשארת ב... כולם צריכים את כולם, העובד צריך את האברך והאברך צריך את העובד. ואני לא מדבר מבחינה כספית אלא מבחינה ערכית. סאטמר צריכה את חב"ד, פוניבז' צריכה את חב"ד, חב"ד צריכה את פוניבז', פוניבז' צריכה את ברסלב.
לכן קראנו לארגון הזה "אחות תורה". אחוה. כאשר ישנה אחווה מתעלים מעל השוני הלגיטימי, כשיש כבוד הדדי אזי יש השפעה הדדית.
ב"ה זכינו אחרי השואה ע"י החזו"א והרב שך לבנין החדש של שבט לוי. שבט מפואר, ענק, שהוא השבט שצריך להתמסר כולו לעבודת השם, השם הוא נחלתו, וממנו יצאו הרבנים המכבדים את עם ישראל שלא יסטה ימין ושמאל. גם אני הקטן משתתף ומחזיק בשבט לוי במאות אברכים בכולל ר' עקיבא אייגר. אבל, יש שבטים אחרים, והשבטים האחרים קיימים וזאת עובדה. יש מעל 60 אלף עובדים חרדים, יש מעל 11 אלף בוגרי ישיבות באקדמיה וזאת עובדה. אפשר להחליט להתעלם מהם, לא להסתכל עליהם. אבל יש אפשרות להחליט אחרת. גדולי הדור באו כאן היום להתייחס אליהם, איך צריכים להיראות שבטיים בתפארתם, איך צריך להיראות שבט יהודה ושבט בנימין החדש, איך צריך להיראות ראש עיר, איך צריך להיראות מנכ"ל ועובדי שלטון. איך צריך להיראות רופא, איש הייטק ושמאי בן תורה. איך בונים מחדש שבט זבולון, סוחרים המחזיקים בעולם התורה. איך צריך להיראות שבט יששכר המלמדים. כל השבטים, השבטים זה אתם, עם ישראל זה אתם, איך עם ישראל על כל שבטיו צריך להיראות. זו המטרה של 'אחוות תורה', המאפשרת ועוזרת ל-12 השבטים ועם ישראל להיראות כמו בני תורה.
ארגון 'אחוות תורה' הוא המקום המאגד את העובדים הרוצים לקיים את השולחן ערוך בשלמות. שמקיימים את השולחן ערוך אורח חיים (סי' קנו סעיף א) – הכותב: ואחר כך ילך לעסוק בו "וכל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטלה וגוררת עוון, כי העוני יעבירנו על דעת קונה...". – זה שולחן ערוך! כך גם לקיים את השולחן ערוך (סי' קנה סעיף א): "אחר שיצא מביהכנ"ס ילך לבית המדרש ויקבע עת ללמוד וצריך שאותה עת יהיה עת קבוע". מי שמקיים סימני שולחן ערוך אלה צריך ללכת בראש מורם, כי מי שלא מכבד את עצמו לא יכול להתקדם בחיים שלו ובאידישקייט שלו. צריך להתאמץ לקום כל יום קבוע (כדברי השו"ע – קבוע). מי שבא כל יום הוא נראה אחרת, החיים שלו אחרת, הוא מתנהל אחרת, הוא מחנך את הילדים שלו אחרת, הוא מקפיד על הכשרים טובים ואשתו מתלבשת בצורה נאותה.
הגמרא אומרת שכשאדם נפטר מן העולם שואלים אותו שאלות. מהי השאלה הראשונה – האם העסקים שלך ביושר? האם אתה ישר למעביד שלך? האם אין מלאכתך רמיה? ואם אתה מגיד שיעור ומלמד האם אתה מכין את השיעורים שלך? השאלה השניה היא – "קבעת עתים לתורה?", ואם השאלה הראשונה נשאלת לפני השנייה, הווי אומר שהתכלית היא צורת האדם. האם לבסוף אתה בן תורה, האם לבסוף אתה אדם ישר ואדם טוב? האם לבסוף אתה מכבד את הבריות? אפשר להגיע לזה עוד לפני שקבעת עיתים, ע"י זה שאתה מגיע ושייך לחבורה.
'אחוות תורה' זה המקום שעוזר לך להיות בן תורה, זה המקום שמעריכים אותך, זה המקום שמכבדים אותך, זה המקום שנותן לך שיעור במעמד שלך. זה המקום שמעריכים אותך שאחרי השעות של העבודה שאתה עייף ויגע, אתה עוזב את הכל והולך ללמוד. לא כסף, לא כבוד ולא "שטעלע". בתחילת הדרך הרב שטיינמן תמך במיזם הזה, הוא חשש מאד שזה לא יעבוד בלי כסף, והנה, אתם פה, אלפים הלומדים תורה לשמה, שבטי קה. זה המקום שמכבדים אותך במה שאתה, כמפרנס משפחתך, כמקיים השולחן ערוך ובהתחייבותך בתורה. כגוף המאחד והמאגד את כל העובדים והלומדים תורה, הרוצים לקיים את השולחן ערוך ככתבו וכלשונו. אנחנו עם ישראל , וכיון שכן מגיע לנו וללומדי 'אחוות תורה' המקפידים על שולחן ערוך להיכנס בלי שום אפליה לכל תלמוד תורה, לכל ישיבה, לכל סמינר. הרב שטינמן אמר שצריך להכניס את כולם. לדעתי לא צריך ולא נכון לפתוח מוסדות לילדים של העובדים בנפרד, אלא צריך את האיזון המבורך לכולנו יחד.
לסיום, אני רוצה להגיד – 'אחוות תורה' אינו הארגון שלי, לא התנועה שלי. 'אחוות תורה' זה לא הארגון של אף אחד. זה הארגון שלכם. שמטרתו אחת ויחידה, שכל אחד יחזיק את ידו של השני ויאמר ויקום ויכריז – אני עובד בן תורה. אני יהודי של השולחן ערוך. הערב באו גדולי ישראל מכל הגוונים, מכל הסוגים, מכל המועצות, פוסקים, ראשי ישיבות, משגיחים, רבני קהילות חשובים, כולם באו להגיד לכם – אתם העובדים החרדים הלומדים תורה, אנחנו מעריכים ומכבדים אתכם, חזקו ואמצו שבטי קה, חזקו ואמצו עם ישראל, חזקו ואמצו לומדי 'אחוות תורה'.
ישא ברכה כתב:אולי הם שואפים להקים ציבור שלישי, בין חרדי לדתי, עם גבולות משלו. גם זה מסתבר שיש בזה ברכה ואי אפשר לשלול את זה, אולי צריך יותר זהירות.
כל עוד עיקר המיזם הוא לא בחינוך החרדי הכללי אלא בגבולות הציבור העובד, קשה שלא לראות בזה ברכה גדולה.
ונתנו ידידים כתב:אה עכשיו אני מבין....
אין כאן לא נידון של הערכה ללומדי תורה ולא שאלה של עד כמה יש להשוות בין העובדים להעמלים בתורה, אלא הטענה הישנה נגד לומדי אקדמי'ה , בקיצור נושא אחד במסווה אחר.
פלגינן כתב:לכל המעוניין, קיבלתי במייל את תמלול הנאום של רד"ל:אנחנו כאן הערב – ספרדים, אשכנזים, חסידים, ליטאים, קנאים, אקדמאים, נטורי קרתא, חיילים, כלל ישראל. כולם מתאגדים היום בנקודה עצמה המכוונת את עם ישראל – התורה! התורה וקיום המצוות. הקדוש ברוך הוא, אורייתא וישראל חד הוא. וכו' וכו'
העברתי לו את ברכתך והתעניינותך ואמר יישר. וד"ש מהדוד הצדיק שליט"א, לא ימיש מן האהל.אוצר החכמה כתב:אני בילדותי התפללתי שבת שבת במניין מסוג אחר, עם אנשים שונים כל אחד מרעהו, אבל אנשים שהיה אפשר להתענג על אהבת התפילה והיראה שלהם. ועל כולם ה"גבאי", ירפאהו ה' ויאריך ימיו ושנותיו ורב טוב לבית ישראל.
גימפעל כתב:
פרנקל תאומים כתב:שמעו נא אחיי,
הכותבים כאן טענו שהגר"ד לייבל הינו ת"ח וירא שמים אך במעשיו הוא מעודד את ה"אני מאמין" של ה'מודרנים', איני לוקח אחריות על נכונות הטענה הזאת (כפי שכבר העירו כאן, מהנאום הנ"ל א"א להוכיח זאת), אבל אם אניח שהיא אכן נכונה, הלא הדברים תמוהים: איזה אינטרס יכול להיות לו לעודד את תרבותם של ה'מודרנים'?
הלא אפי' א"נ שכתלמידו של הגר"ג נדל זצוק"ל הוא מאמין שיש לחנך את הצאצאים שיש לשלב תורה עם דרך ארץ, מה עניין לזה עם חיי חומריות ונהנתנות קלי דעת? וכי הגר"ד לייבל עצמו מאמין בתרבות כזאת? וכי כך הוא חינך את ילדיו? האם כך הוא חי את חייו?
לענ"ד אחת מהשתיים:
או שהוא אינו מכיר את "צאן מרעיתו" מקרוב, ולפיכך אינו יודע שמלבד עובדת היותם עוסקים בדרך ארץ יש הרבה דברים נוספים שמפרידים בינם ובין העולם התורני. או שהוא מכירם אל נכון, אלא שאדרבה, הוא מעוניין לתקן ולהשפיע דווקא על החתך המודרני של העובדים ולא על החתך התורני, מתוך הנחה שהחתך התורני שלהם מסתדרים בין כה וכה.
כך או כך, מדוע לא ליצור עימו קשר ולנסות להעיר את תשומת ליבו? שוב, אינני מתכווין להתעמת איתו על הנושא של 'תורה עם ד"א' לכתחילה או 'נאר תורה' לכתחילה, אם יש לו עמדה בנקודה הזאת, לא נראה שיהיה ניתן להניא אותו ממנה.
אני מדבר רק על הנקודה הזאת של ה'מודרנים', של הצורך לקרב אותם אל העולם התורני-ישיבתי ולא לטעת בהם את התחושה שאורח החיים המתירני (יחסית) שלהם הוא לכתחילה (או אפי' בדיעבד...).
מענה איש כתב:לא מבין גדול אבל בהסתכלות פשוטה כל הגישה הזאת של לרומם את העובדים (במובן החברתי) רק גורם להם נזק כאילו הם איזה מסכנים עד שהגיע אליהם מישהו ומרים אותם ומעודד אותם ומוציא אותם מכל המט' שערי שפלות שהם חשים כל אימת שהם יוצאים לרחוב.
לפתוח מסגרות לימוד וכדו' בסדר גמור אבל לתפוס עליהם טרמפ ועל הדרך לנסות לעטוף את זה באידאולוגיה זה פשוט ציניות במיטבה.
אם רוצים לתת מענה לחברה שעובדים אז הדבר הראשון שצריך לעשות לנסות להחזיר את הענף לאילן ליצור סוג של חיבור בינם לבין עולם התורה ולא להשתמש בטקסטים שיוצרים אוירה של בידול ושוני.
איש_ספר כתב:אין לי ידיעה מספיקה מכל הנעשה והנאמר סביב מפעליו הגדולים והמגוונים של הרב לייבל ולפיכך אין לי דבר לגופו של דבר. ומ"מ אני רוצה לומר הערה קטנה ממש.
כבר נכתב ע"כ שהמונח "חרדים עובדים" הוא מונח שקרי ומזויף, שנועד לזרוע ערפל ובלבול, כביכול נקודת החילוק היא שאלת העבודה או הלימוד בכולל. ומה העבודה הזאת לכם.
... ובכל זאת הצבתו שם מקדמת את אותה אחיזת עיניים בה פתחנו, המשרתת חבורה מאד מסוימת שתופסת טרמפ על גבם של אנשים שכוונתם אחרת לגמרי.
בשבת האחרונה איחרתי קום מעט, התפללתי במנין גדול שיש בו רבים מן הסוג הזה. קבעתי את מקומי במקום סמוך לבימה וכך הייתי שותף לכל המתרחש שם. אחד מהעולים דרש מהגבאי, בן גילו ובן מזלו, לערוך "מי שברך" לפלוני לרגל יום הולדתו, הגבאי המצוי בעסקי החבריה חקרו: מנין לך, והלה השיב: מסתומרת, אתה לא חבר שלו בפייסבוק?! לא ! השיב הגבאי, אני מזמן כבר בטוויטר, עזובאותך אמר העולה, טוויטר זה פייק... רגז הגבאי מה אתה מבין וכו' וכו'. וכל השיח הזה על התיבה בין הגבאי המשול לקב"ה! לבין העולה מול תורת הא'להים.
כשרות כתב:...
אחרים מהכותבים, הורגלו בדרכי חינוך, שרוממות האחד היא דריכה על האחר, שבכדי להיות 'שפיץ' או 'מיוחד' עליך לרמוס, לדרוך, כי ככל שיש יותר גופות מתחתיך - אתה יותר גבוה
...
1 בכדי לרומם את האברכים הממיתים את עצמם באוהלה של תורה, אין צורך לרמוס או להשפיל בעל'בת שלומד בזמנו הפנוי !!!
2 כשעושים כנס לרומם לפאר להלל ולקלס את הבל'בת שיושב ולומד את החצי שעה בערב, אחרי שהוא מותש מיום העבודה, קורס ועייף, אין צורך לדבר על כך שהאברך יותר חשוב ממנו !!!! זה כמו לשבח את הילד העצל בכיתה, שהצליח לשבת שיעור שלם בלי להפריע, ואז אומר הרב'ה 'כל הכבוד הרש'ל שהצלחת ללמוד שיעור שלם, אבל תדע לך שהעיקר הוא מוישל'ה שתמיד יושב בלי להפריע', ומי שחושב שצריך לומר כך, לזרות מלח על פצעיו של הבל'בת, חונך במקומות שבכדי להיות 'מיוחד' צריך לדרוך על ערימות של גופות, ואין ברצוני לפרט את המקומות הללו.
החושב כתב:ואדם עובד - זה סוג ב'.
כשרות כתב:לא קראתי את הכל, אין לי זמן, אני אחד שלומד...
אכתוב מעט חריף, או שמא חריף מאוד
נטועות רגליי בבית המדרש, ואף נתבשמתי בבית מדרשו של ר' דוד לייבל
הכותבים את הביקורות כאן, או שייכים למפלג מסויים התופס את עבודת הפרנסה כשפוף ובוכה, משל עצוב הוא העובד על קללת בזיעת אפך תאכל לחם
אחרים מהכותבים, הורגלו בדרכי חינוך, שרוממות האחד היא דריכה על האחר, שבכדי להיות 'שפיץ' או 'מיוחד' עליך לרמוס, לדרוך, כי ככל שיש יותר גופות מתחתיך - אתה יותר גבוה
אחרים סתם כך כותבים מבורות
וישנם כאלו שגם צודקים
כמה ה\
5 המלינים על כך שהבל'בתים באים בלי כובעים וחליפות, תתביישו לכם, וכי כנס אחוות תורה הוא שהוריד מהם את הכובעים והחליפות? וכי ר' דוד לייבל הוא שהוריד מהם את הכובעים והחליפות? או שמא העדר טיפול נכון וראוי באלו שיצאו לעבוד הוא הוא שגרם להעדר הכובעים והחליפות? אולי הוא הוריד את הכובע כי לא קיבלת את הילד שלו לחיידר? או שמא שמט את החליפה מכתפו בזמן שביתו בכתה בחדרה, מיררה בבכי לתוך הכרית על שלא התקבלה לסמינר? אין לכם בושה???? הוא בא לאחוות תורה בלי כובע וחליפה, או כי אתה לא חינכת אותו טוב, או כי אבא שלו וסבא שלו היה בל'בת הונגרי שלא הכיר כובע ולא חליפה, אחוות תורה היא זו ששומרת עליו, וגורמת לכך שהבן שלו ילך עם כובע וחליפה, מה אתה עושה בשביל זה? מבקר את אחוות תורה?
מספיק בינתיים, אולי יבוא המשך..
קראתי בשום לב את הדיון הפורה ואת הדעות השונות אודות הנושא החשוב הזה שהרב לייבל מציף אותו זו לא הפעם הראשונה. אכן יש צדדים וזויות שונות כפי שהשכילו להציג, ואולי גם עוד.
נקודה אחת שחוזרת ועולה כאן לאורך כל הדיון מציקה לי מאוד, אולי כבר מישהו רמז לכך לעיל.
בעצם יש כאן תופעה מעניינת. אדם עוזב את הכולל, לאחר שנות לימוד ארוכים בישיבה (ישיבה לצעירים וישיבה גבוהה), ולפעמים גם בכולל. מדובר באיש בוגר, לפחות בן 25, והנה ברגע אחד הוא נוטש את יסודות חינוכו ועקרונות הליכותיו, הכל בגלל שמעמדו החברתי אמור להשתנות?
נשמע מוזר מאוד.
יותר מסתבר שמדובר כאן בחינוך כושל (וזו מילה עדינה). כפי שרמזו כאן, רוב הנמנים על ה'חרדים העובדים' מהסוג הזה הינם על פי רוב בוגרים של ישיבות מזן מסוים מאוד. כמדומני שההגדרה המדוייקת לא תהיה ישיבות לציבור מודרני ופתוח יותר. נראה לי כי בוגרי 'אור ישראל' או 'יד אהרן' מהוים אחוז קטן מאותו ציבור.
מדובר כאן בישיבות שלא מחנכות כמעט לשום פנימיות. כל הקטע הרוחני של הבחור מתרכז סביב המעמד הלמדני / חברתי, ומשכך, כאשר נוטש הלה את המסגרת, הוא ממהר להשיל גם את רוחניותו, במדה כזאת או אחרת.
כעת, לא זו בלבד שאותו ציבור על מוסדותיו לא עורך חשבון נפש עם עצמו ועם חינוכו, איך בקלות כל כך נפרדים ממטען של שנים ארוכות. לבדוק בנחת ובאומץ למה זה קורה לנו ולבוגרינו. תחת זאת הם מפנים אצבע מאשימה לפרומערס' שבציבור הליטאי, לציבור השמרן יותר, למה לא מכילים אותם, למה לא מתייחסים אליהם כשווה בין שוים וכו' וכו'.
הרי הציבור הליטאי החרדי בצביונו המקורי מתייחס בבוז [מהול ברחמים] כלפי אנשים שהתירוץ שלהם להתפקר [לפי חינוכם בהרבה מובנים, וד"ל ואכמ"ל] הוא חוסר המעמד ותחושת השייכות. וכיצד אפשר אחרת?
בעל בית יקר, אם היית מכיר ולו במעט את המשמעות של חיי תורה / יראת שמים / דקדוק הלכה, לפחות במינימום המקובל, לא היית מוותר עליהם כ"כ בקלות עם תירוצים שדופים ועלובים כאלו.
איך נחזיר את הגלגל, נכבד את מי שלא ראוי כלל לכבוד, ואז מה, במקום הריקנות הזוועתית והשטחיות החלולה המשתלטים יותר ויותר על הציבור הזה, יבואו התוכן והאיכות ויתפסו את מקומם, לפתע?
מחשבות נוגות. אולי קצת מוקצנות, אבל אין ספק שיש בהם מן האמת.
לא ידען כתב:אפשר להשמיע טיעונים בלי הדמגוגיה על הבת הבוכיה שגרמה לו להוריד את החליפה. נס שלא היו לו תאומות, היה מוריד גם את הכתונת...
ואני לגמרי מאלו שחונך הפוך ממה שקורה בעשרות השנים האחרונות בחינוך הליטאי.
צולניק כתב:תגובה שקיבלתי בענין המדובר:קראתי בשום לב את הדיון הפורה ואת הדעות השונות אודות הנושא החשוב הזה שהרב לייבל מציף אותו זו לא הפעם הראשונה. אכן יש צדדים וזויות שונות כפי שהשכילו להציג, ואולי גם עוד.
נקודה אחת שחוזרת ועולה כאן לאורך כל הדיון מציקה לי מאוד, אולי כבר מישהו רמז לכך לעיל.
בעצם יש כאן תופעה מעניינת. אדם עוזב את הכולל, לאחר שנות לימוד ארוכים בישיבה (ישיבה לצעירים וישיבה גבוהה), ולפעמים גם בכולל. מדובר באיש בוגר, לפחות בן 25, והנה ברגע אחד הוא נוטש את יסודות חינוכו ועקרונות הליכותיו, הכל בגלל שמעמדו החברתי אמור להשתנות?
נשמע מוזר מאוד.
יותר מסתבר שמדובר כאן בחינוך כושל (וזו מילה עדינה). כפי שרמזו כאן, רוב הנמנים על ה'חרדים העובדים' מהסוג הזה הינם על פי רוב בוגרים של ישיבות מזן מסוים מאוד. כמדומני שההגדרה המדוייקת לא תהיה ישיבות לציבור מודרני ופתוח יותר. לא נראה לי כי בוגרי 'אור ישראל' או 'יד אהרן' מהוים אחוז קטן מאותו ציבור.
מדובר כאן בישיבות שלא מחנכות כמעט לשום פנימיות. כל הקטע הרוחני של הבחור מתרכז סביב המעמד הלמדני / חברתי, ומשכך, כאשר נוטש הלה את המסגרת, הוא ממהר להשיל גם את רוחניותו, במדה כזאת או אחרת.
כעת, לא זו בלבד שאותו ציבור על מוסדותיו לא עורך חשבון נפש עם עצמו ועם חינוכו, איך בקלות כל כך נפרדים ממטען של שנים ארוכות. לבדוק בנחת ובאומץ למה זה קורה לנו ולבוגרינו. תחת זאת הם מפנים אצבע מאשימה לפרומערס' שבציבור הליטאי, לציבור השמרן יותר, למה לא מכילים אותם, למה לא מתייחסים אליהם כשווה בין שוים וכו' וכו'.
הרי הציבור הליטאי החרדי בצביונו המקורי מתייחס בבוז [מהול ברחמים] כלפי אנשים שהתירוץ שלהם להתפקר [לפי חינוכם בהרבה מובנים, וד"ל ואכמ"ל] הוא חוסר המעמד ותחושת השייכות. וכיצד אפשר אחרת?
בעל בית יקר, אם היית מכיר ולו במעט את המשמעות של חיי תורה / יראת שמים / דקדוק הלכה, לפחות במינימום המקובל, לא היית מוותר עליהם כ"כ בקלות עם תירוצים שדופים ועלובים כאלו.
איך נחזיר את הגלגל, נכבד את מי שלא ראוי כלל לכבוד, ואז מה, במקום הריקנות הזוועתית והשטחיות החלולה המשתלטים יותר ויותר על הציבור הזה, יבואו התוכן והאיכות ויתפסו את מקומם, לפתע?
מחשבות נוגות. אולי קצת מוקצנות, אבל אין ספק שיש בהם מן האמת.
מדובר באיש בוגר, לפחות בן 25, והנה ברגע אחד הוא נוטש את יסודות חינוכו ועקרונות הליכותיו
לענין כתב:סליחה על השאלה
אז למה באמת הוא לא לובש חולצה לבנה????
(לא הייתי מעז לשאול זאת אילולא שהזכרת זאת בעצמך ארבע פעמים)
נקודה למחשבה (בלבד. אני לא מתפלמס, אף פעם, ובפרט בזה)
צולניק כתב:תגובה שקיבלתי בענין המדובר:קראתי בשום לב את הדיון הפורה ואת הדעות השונות אודות הנושא החשוב הזה שהרב לייבל מציף אותו זו לא הפעם הראשונה. אכן יש צדדים וזויות שונות כפי שהשכילו להציג, ואולי גם עוד.
נקודה אחת שחוזרת ועולה כאן לאורך כל הדיון מציקה לי מאוד, אולי כבר מישהו רמז לכך לעיל.
בעצם יש כאן תופעה מעניינת. אדם עוזב את הכולל, לאחר שנות לימוד ארוכים בישיבה (ישיבה לצעירים וישיבה גבוהה), ולפעמים גם בכולל. מדובר באיש בוגר, לפחות בן 25, והנה ברגע אחד הוא נוטש את יסודות חינוכו ועקרונות הליכותיו, הכל בגלל שמעמדו החברתי אמור להשתנות?
נשמע מוזר מאוד.
יותר מסתבר שמדובר כאן בחינוך כושל (וזו מילה עדינה). כפי שרמזו כאן, רוב הנמנים על ה'חרדים העובדים' מהסוג הזה הינם על פי רוב בוגרים של ישיבות מזן מסוים מאוד. כמדומני שההגדרה המדוייקת לא תהיה ישיבות לציבור מודרני ופתוח יותר. לא נראה לי כי בוגרי 'אור ישראל' או 'יד אהרן' מהוים אחוז קטן מאותו ציבור.
מדובר כאן בישיבות שלא מחנכות כמעט לשום פנימיות. כל הקטע הרוחני של הבחור מתרכז סביב המעמד הלמדני / חברתי, ומשכך, כאשר נוטש הלה את המסגרת, הוא ממהר להשיל גם את רוחניותו, במדה כזאת או אחרת.
כעת, לא זו בלבד שאותו ציבור על מוסדותיו לא עורך חשבון נפש עם עצמו ועם חינוכו, איך בקלות כל כך נפרדים ממטען של שנים ארוכות. לבדוק בנחת ובאומץ למה זה קורה לנו ולבוגרינו. תחת זאת הם מפנים אצבע מאשימה לפרומערס' שבציבור הליטאי, לציבור השמרן יותר, למה לא מכילים אותם, למה לא מתייחסים אליהם כשווה בין שוים וכו' וכו'.
הרי הציבור הליטאי החרדי בצביונו המקורי מתייחס בבוז [מהול ברחמים] כלפי אנשים שהתירוץ שלהם להתפקר [לפי חינוכם בהרבה מובנים, וד"ל ואכמ"ל] הוא חוסר המעמד ותחושת השייכות. וכיצד אפשר אחרת?
בעל בית יקר, אם היית מכיר ולו במעט את המשמעות של חיי תורה / יראת שמים / דקדוק הלכה, לפחות במינימום המקובל, לא היית מוותר עליהם כ"כ בקלות עם תירוצים שדופים ועלובים כאלו.
איך נחזיר את הגלגל, נכבד את מי שלא ראוי כלל לכבוד, ואז מה, במקום הריקנות הזוועתית והשטחיות החלולה המשתלטים יותר ויותר על הציבור הזה, יבואו התוכן והאיכות ויתפסו את מקומם, לפתע?
מחשבות נוגות. אולי קצת מוקצנות, אבל אין ספק שיש בהם מן האמת.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 33 אורחים