.השוחט כתב:ו.
לגזול – אסור מקרא דלא תגזול.
הגוזל עצים ועשאן כלים וכדו' – תנן דקנה הכלים בשינוי ומשלם דמים.
הא דקנה, לאביי משום דמהני, לרבא מקרא דאשר גזל (ולאביי האי קרא לגזל אביו).
(וצ"ל דאף לאביי דמהני, מ"מ מהני רק לענין שלא להחזירו כמות שהוא כששינה, אבל לא לעכב ממון חבירו בידו וליפטר לגמרי ואף כשלא שינה).
.השוחט כתב:ו:
הומם המשתלח ביוהכ"פ לאחר שעלה בגורל – יכול לשלחו כמות שהוא.
אם חיללו (שלא בלשון תמורה) על אחר, מחולל. ואפילו חיללו על בעל מום.
חיים סגל כתב:.השוחט כתב:ו.
לגזול – אסור מקרא דלא תגזול.
הגוזל עצים ועשאן כלים וכדו' – תנן דקנה הכלים בשינוי ומשלם דמים.
הא דקנה, לאביי משום דמהני, לרבא מקרא דאשר גזל (ולאביי האי קרא לגזל אביו).
(וצ"ל דאף לאביי דמהני, מ"מ מהני רק לענין שלא להחזירו כמות שהוא כששינה, אבל לא לעכב ממון חבירו בידו וליפטר לגמרי ואף כשלא שינה).
המוסגר - לא משום דלא מהני הוא, אלא משום דקרא כתיב "והשיב את הגזילה"!!!!
ומה שקשה מאוד להבין בגמרא מדוע לאביי לא צריך קרא דשינוי מהני לגבי החפץ, וטרחו המפרשים להסביר זאת
.השוחט כתב:יש לאו להקדישו בעל מום.
כאן הוקדש תם והומם בו ביום.
אני באמת ביררתי אז, ולא רשמתי לי המקורות, מהסוגיא ביומא, שלכתחילה שולחו כך.
אלא שאם בא לחללו , אם יחללנו על בעל מום זה הקדש על בעל מום.
אני מבין שלדעתך יש חיוב לחללו על תם?
יישר כח על המשוב.
אהרן תאומים כתב:אכן במסכת פלוני לא נמצא כדבר הזה, אלא רק בתשובות וספרים אחרים ולדוגמא אחד מהם (בסנהדרין צ"ז)כך מצאתי כתוב בשם הרב רבי שמואל בר דוד ז''ל
רבי יהודא קדם לרבי, אלא הכי פירושא: מתניתין רבי קתני לה, דסתם מתניתין, ולכך אית ליה דרבי יהודא קאי כוותיה; וברייתא סבירא לה כרבנן, ולכך ס"ל דרבי יהודא כרבנן דרבי. דמתניתין וברייתא ס"ל כרבי יהודא, והוי כמו תרי תנאי ואליבא דרבי יהודא.
דעת נעימה כתב:לד.
הגמרא דנה במשנה המביאה שקוברים את שער הנזיר ומעמידה זאת במחלוקת אם קוברים רק שער נזיר טמא או כל שער נזיר, אבל כתוב בתורה בפירוש ששורפים את שער הנזיר?
אולי הרבניפ בכאן ידעו לתרץ קושי זה שנתעורר לי?
רש"ש על אתר מביע תמיהה זו, ומציע למחוק מדברי רש"י 'טהור או', ולגרוס: 'ואידי ואידי בטמא'.דעת נעימה כתב:הרי כתוב בתורה בפירוש ששורפים את שער הנזיר?
שמואל דוד כתב:דעת נעימה כתב:לד.
הגמרא דנה במשנה המביאה שקוברים את שער הנזיר ומעמידה זאת במחלוקת אם קוברים רק שער נזיר טמא או כל שער נזיר, אבל כתוב בתורה בפירוש ששורפים את שער הנזיר?
אולי הרבניפ בכאן ידעו לתרץ קושי זה שנתעורר לי?
לא הבנתי כוונתך, אשמח ביותר ביאור..
ביקורת תהיה כתב:רש"ש על אתר מביע תמיהה זו, ומציע למחוק מדברי רש"י 'טהור או', ולגרוס: 'ואידי ואידי בטמא'.דעת נעימה כתב:הרי כתוב בתורה בפירוש ששורפים את שער הנזיר?
ולא נהירא, דאם כן, אין זה 'אתנן זונה' כי אם 'מחיר שפחה'.מיללער כתב:הכא מיירי שהאדון קונה זכות של השפחה מאדוניה ליחדה לעבדו כדי שיזכה בוולדות (או יחלקו בוולדות), וכל האיסור כאן הוא משום שאין לו אשה ובנים.
מיללער כתב:המהרש"א במס' גיטין כתב דעבד עברי (אף אם יש לו אשה ובנים) אסור בשפחה כנענית דעלמא, ורק מותר לרבו למסור לו שפחה כנענית.
וקושיית בעל 'קרני ראם' מהא דפרק כל האסורין 'שפחה לעבד עברי משרי שריא' אפשר ליישב, שכל שרבו מוסר לו השפחה (אף אם מוסר לו לשם זנות) – העבד מותר בה. ודוחק.נראה דבלא מסר לו רבו מותר הוא, דכיון דאשתרי לגביה לאו דלא יהיה קדש לגמרי אשתרי, דלא מצינו איסור שהיתרו תלוי בדעת אחרים, אם רצה רבו למסור לו מותר, ואם לאו אסור; ושמא דלא התירה לו תורה אלא מיוחדת, דמינטרא נפשה, שידע שהבנים בניו, לא דרך זנות והפקר.
ביקורת תהיה כתב:ולא נהירא, דאם כן, אין זה 'אתנן זונה' כי אם 'מחיר שפחה'.מיללער כתב:הכא מיירי שהאדון קונה זכות של השפחה מאדוניה ליחדה לעבדו כדי שיזכה בוולדות (או יחלקו בוולדות), וכל האיסור כאן הוא משום שאין לו אשה ובנים.
ביקורת תהיה כתב:מיללער כתב:המהרש"א במס' גיטין כתב דעבד עברי (אף אם יש לו אשה ובנים) אסור בשפחה כנענית דעלמא, ורק מותר לרבו למסור לו שפחה כנענית.
ובחידושי מהרי"ט בפ"ק דקדושין נסתפק בזה, וזה לשונו:וקושיית בעל 'קרני ראם' מהא דפרק כל האסורין 'שפחה לעבד עברי משרי שריא' אפשר ליישב, שכל שרבו מוסר לו השפחה (אף אם מוסר לו לשם זנות) – העבד מותר בה. ודוחק.נראה דבלא מסר לו רבו מותר הוא, דכיון דאשתרי לגביה לאו דלא יהיה קדש לגמרי אשתרי, דלא מצינו איסור שהיתרו תלוי בדעת אחרים, אם רצה רבו למסור לו מותר, ואם לאו אסור; ושמא דלא התירה לו תורה אלא מיוחדת, דמינטרא נפשה, שידע שהבנים בניו, לא דרך זנות והפקר.
וזה לשונו שם:מיללער כתב:כבר דן בזה הנו"ב במהדו"ת אהע"ז סי' ל"א.
והיינו ממש כדברינו.לתרץ דברי המהרש"א צריכין אנו לומר שלא דקדק בלשונו אבל כוונתו רצויה, ורצונו שאין שפחה כנענית מותרת לעבד עברי כי אם ברשות רבו, שרבו נותן לו רשות ליקח שפחה זו, אבל אין חילוק בין שפחה של רבו ובין שפחה של אדון אחר.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 27 אורחים