יאיר אתמר כתב:במאמר זה הביא ייבין שבכת"י המובהקים של מסורת בן אשר קיז וקיח חלוקים. וכן מפורש בסוכה לח: (וכן הנוסח בר"ח ובש"ר ועיין ר"ן), וכ"נ במ"ס כ-ט. גינזברג מביא שלוש כת"י שבהם המזמורים מחוברים, רי"מ שורקין (חצי גבורים כרך יא, פרשיות תהלים, עמ' א'צח-א'קא, ופה עמ' 331 ואילך) הוסיף עוד חמישה, אולם בכולם, פרט לאחת (גינזברג סג), 'מן המצר' מתחיל פרשה חדשה. [וכ"ה במ"ב תפח-ה מא"ר ע"ש. וע"ע תוס' פסחים קיז., אך אין משם ראיה, ובתוס' סוכה לח: מפו' שהודו הוא תחילת פרק.] בדעת מקרא על אתר מובא שמנהג תימן בהודו כבתחילת פרק. שמא הרמב"ם נקט דוגמות אלו רק כדי לדלג על 'לא לנו' ו'מה אשיב'.
יוסף חיים אוהב ציון כתב:זה מעלה מסויימת שסומכים על דיבורם.
שמואל דוד כתב:בהעלתך פרק יב פסוק יג
רש״י ד״ה רפא נא לה - מפני מה לא האריך משה בתפלה, שלא יהיו ישראל אומרים אחותו עומדת בצרה והוא עומד ומרבה בתפלה.
לא הבנתי, מה עליו לעשות אם לא להתפלל??
דבי אליהו כתב: והדברים אמורים ביחס לחסרונו של המשכן שאיננו נזכר כלל בספר דברים. ותימה הוא שעניין שתפס חלק עצום מן הספרים שקדמו, החל מפרשת תרומה: ההכנה לבניה, הבניה, הקדשת המשכן, ציוויי הקרבנות, כל אלה נשמטו לגמרי בספר דברים. האם יש מי שבאר חסרון זה?
מה שנכון נכון כתב:דבי אליהו כתב: והדברים אמורים ביחס לחסרונו של המשכן שאיננו נזכר כלל בספר דברים. ותימה הוא שעניין שתפס חלק עצום מן הספרים שקדמו, החל מפרשת תרומה: ההכנה לבניה, הבניה, הקדשת המשכן, ציוויי הקרבנות, כל אלה נשמטו לגמרי בספר דברים. האם יש מי שבאר חסרון זה?
רמב"ן למשל (בהקד' לדברים).
תלמיד-חכמים כתב:מהו המסר המרכזי שלומדים ממעשה פסל מיכה שבספר שופטים? כלומר, מה המסר שיוצא מכלל המעשה, לא מפרטיו?
שנשתנה הסדר, לרמז לדרז"ל (ספרי עה"פ) שהוקְשו זל"ז.שמואל דוד כתב:לא הבנתי כוונתך.
שמואל דוד כתב:אֵ֣לֶּה הַֽחֻקִּ֗ים אֲשֶׁ֨ר צִוָּ֤ה יְהוָה֙ אֶת־מֹשֶׁ֔ה בֵּ֥ין אִ֖ישׁ לְאִשְׁתּ֑וֹ בֵּֽין־אָ֣ב לְבִתּ֔וֹ בִּנְעֻרֶ֖יהָ בֵּ֥ית אָבִֽיהָ׃
מדוע כתוב איש לאשתו קודם אב לבתו שלא כסדר תחילת הפרשה?
שמואל דוד כתב:פרשת מטות לב - יב
בִּלְתִּי כָּלֵב בֶּן יְפֻנֶּה הַקְּנִזִּי וִיהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן כִּי מִלְאוּ אַחֲרֵי יְהוָה
צ״ע מדוע דוקא כאן הוסיף קרא ״הקניזי״ לשמו של כלב.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 36 אורחים