גא"מ, יש"כ.בן ירושלים כתב:ייש"כ גדול להרב הנוטר על הבאת ההספדים הנפלאים.
דברים מדהימים וכל כך אמיתיים.
מעניין מאד, אולי מישהו יכול להשלים פרטים?ומפורסם בעולם הסיפור שהרב מבריסק בשעתו הי' הולך ברחוב דוד ילין, ועבר פעם בא' מימי החנוכה ליד הבית של השווער שהי' גר, והשווער הי' אז בערך בשנות 20-30 , והרב מבריסק ראה את החנוכיה שלו איך שהיא מונחת, ובלי לדעת מי גר פה, הוא אמר למלוויו זאת חנוכיה של ת"ח.
יש בזה שאלה אליבא דאמת?הי' פעם איזה גר צדק, שאפי' הוא לא זכר שהוא גייר אותו... ואחרי 13 שנה מהגירות... הגר צדק בא ונתן לו איזה ספרים שהוא תרם להוצאתם, ואח"כ הוא אמר לנו מי יודע אם זה לא שוחד... עברו כבר 13 שנה... וזה לא הי' דין תורה... ואעפ"כ פחד משוחד...
מבקש חכמה כתב:בנוסף לדברי הבנים כיהודה ועוד לקרא אפשר גם לומר שהתלמידים של הרב הרגישו את הנעימות והחיבה והסבלנות של הרב אליהם הוא היה נענה לכל בקשה של תלמיד בכל עניין. אצל הרב היה מושג של תלמידים כבנים כפשוטו.
אתמול הלך לעולמו מורי ורבי הרב החכם והגאון והאהוב הרב זלמן נחמיה גולדברג זצוק"ל. לפני כשלושים שנה בהיותי בישיבת אור עציון. זכיתי להכיר את מורי הרב זלמן נחמיה, הרב היה מכתת את רגליו ומגיע לישיבות הסדר רבות ומלמד בהן את שיעוריו המופלאים. על אף היותו רב חרדי, ר"מ בישיבת סדיגורא, הוא הפיץ ולימד תורה לכל דורש ומבקש את דבר ה', ולא משנה מאיזה מגזר הוא. כמדומה לי שבימים ההם הרב היה מגיע לכ 15 ישיבות הסדר בכל שבוע, שידענו עליהם. מישיבת אור עציון הוא היה נוסע לשעלבים, לכרם ביבנה ועוד ישיבות, ואולי היו יותר שלא ידענו עליהם.
כשהרב היה מגיע לשיעור הוא היה שואל: היכן אתם אוחזים. כלומר, באיזו סוגיה אתם נמצאים, על מה למדתם היום, וכשהיינו עונים לרב, מיד הוא מתחיל את השיעור מהמקום בו היינו נמצאים, ומיד נכנס לעומקה של הסוגיה עם כל הפרשנויות שהיו כספר הפתוח לפני הרב. במיוחד זכור לי שיעור בו הרב אהוד ברזילי זצ"ל התחיל להתווכח עם הרב על דבר שהוא אמר בשיעור. הרב אהוד טען שהרב לא צודק, והביא הוכחה מספר קצות החושן במקום אחר. הרב זלמן נחמיה הסביר לרב אהוד שיש להבין אחרת את הקצות שהוא הביא. הרב אהוד המשיך להקשות מקצות נוסף, ושוב הרב זלמן נחמיה הסביר לו את הקצות, ושוב הרב אהוד ציטט מקום אחר מהקצות, ושוב הרב ענה לו, כך זה המשיך עד לסוף אותו שיעור מרתק שהפך לפינג-פונג בין שני חכמים ענקיים, במרחבי הספר קצות החושן. ולי שהייתי אז בתחילת דרכי זה היה מאיר עיניים ופוקח לב ושכל, לראות את החכמה, העמקות, השליטה בתורה, והיכולת לדעת כל כך הרבה סוגיות שונות על בורין ולשלוט בהן בו זמנית. חשוב לציין, שגם באותו השיעור, זה לא שהרב הכין במיוחד את השיעור וטרח לבדוק מראש את כל המקומות שעליהם נסוב הוויכוח, אלא גם אז הוא שאל בתחילת השיעור באיזו סוגיה אנו אוחזים, והתחיל לרדת לעומקה.
השיעורים של הרב עשו סדר בהבנת יסודות התורה, בהלכות שבת, נזיקין, כשרות, נידה, יסודות בהלכה ועוד ועוד. הרבה פעמים, סוגיות שהאחרונים הסתבכו והתפלפלו בהם ולא תמיד הגיעו לדברים ברורים, הרב היה מציג את היסוד ההלכתי ומסביר את הסוגיות, ומאליהן כל הקשיים והתסבוכות שבסוגיה היו נופלים כאילו לא היו. תוך כדי הרב היה שוזר בדבריו עוד כעשרה-עשרים סוגיות שונות שמכולן עולה ומתברר היסוד ההלכתי עליו הוא מדבר, וכך בעצם נוצרת התמונה הרחבה והמלאה של העניין המדובר ותפיסה לעומק של היסודות ההלכתיים. הרבה פעמים, בגלל רוחב התמונה, רק אחרי כמה שיעורים הובן בעצם שהתובנות שהרב עוסק בהן מקיפות כל כך הרבה, ומשתלבות זו בזו.
כך, למשל מהי דרך אכילה בהלכות שבת ומה ההשלכות שלה. מה התוקף של תקנות חז"ל כשהטעם בטל, והתקנה עדיין קיימת (במקרה זה הרב עבר על עשרות תקנות של חז"ל והראה את היסודות המשותפים שמהם ניתן להבין מתי התקנה מתבטלת ועוד). או מה קורה כששני דברים הלכתיים שמצטרפים יחד יוצרים דבר שלישי, מה הדבר השלישי שנוצר בהלכה ומה היחס בינו לדברים שיצרו אותו, ועוד ועוד.
לפעמים בשיעורים היו קטעים משעשעים. לדוגמה, בשנה אחת אחרי שלמדנו ב"ק (בבא קמא) עברנו ללמוד ב"מ (בבא מציעא), ובטעות נתתי לרב בתחילת השיעור מסכת ב"ק. הרב שאל מה לומדים, והתחיל להיכנס לעומק ליסודות הראשונים של ב"מ. לקראת סוף השיעור אחרי שהרב דיבר על מושגים רבים ושונים שקשורים לחזקה ולבעלות, הוא רצה לקרוא משהו מדברי הרא"ש שבסוף הגמרא. הוא התחיל לחפש, ולא מצא (כי בטעות הבאתי לו ב"ק) הוא חיפש וחיפש בדברי הרא"ש ולא מצא. אז הוא אמר: "זה לא יכול להיות, הרא"ש לא נמצא היכן שהוא צריך". הרב סגר את הגמרא, וציטט את הרא"ש בעל פה, ואנו היינו המומים מזה שהרב לא מצא את הציטוט. לפתע, הרב הסתכל ואמר, זה ב"ק...
או למשל, פעם נכנס מישהו לשיעור ובתחילתו הצביע ושאל את הרב האם ניתן לשאול שאלה לא קשורה. הרב אמר כן. והוא שאל, האם באמת המשיח יגיע על חמור לבן? תשובת הרב הייתה מפתיעה, אך לא אכתוב אותה כאן.
כשהפכתי לרב הקיבוץ "עין צורים" בכל שאלה ציבורית או פרטית שלא ידעתי או לצורך התייעצות נוספת פניתי לרב. עשרות שאלות שאלתי את הרב. בדרך כלל פניתי לרב רק אחרי שהכנתי שיעורי בית. כלומר, למדתי את הסוגיה, קראתי את דברי הפוסקים שקשורים ואז התקשרתי לשאול. פעמים רבות הרגשתי שהספרים כמו פתוחים לפניו אפילו שהוא לא ידע על מה אני הולך לשאול. וכשהערתי למשל על דברי הרב במילים כמו: "אבל בספר הנודע ביהודה כתוב ש..." אז הרב אמר: "לא, הנודע ביהודה שאתה מדבר עליו התכוון למצב אחר, אבל במה שאתה שואל זה הדין שונה...", וכדו'. אציין שאלה אחת שעזרה לי מאוד בתור רב קיבוץ. בסוגיית לפני עיוור שאלתי את הרב לגבי משאיות התובלה של הקיבוץ האם הן יכולות לספק מי ים מלוחים לצורך גידול סרטנים למחקר. אבל בעצם נראה שהמטרה של המגדלים הייתה לא רק למחקר. אחרי שדיברנו בגדרי לפני עיוור לא תיתן מכשול אם יש כאן "תרי עברי" או "חד עברא" ובדברי המשנה למלך בסוגיה זו, הרב אמר לי "אבל באמת זה לא ראוי שקיבוץ דתי יטול חלק בדבר כזה". זה היה עבורי סוג של מצפן והתווית דרך כיצד נכון וראוי לפסוק בקהילה. כמובן, שביטלנו את העסקה בעקבות זאת.
אציין דוגמאות של שאלות שהרב לא ענה בהן, אבל התשובה שלו היא עצמה הצריכה אותנו לימוד. למשל, האם ללבוש תכלת ומה כדאי, הרב לא ענה אלא הפנה אותנו קודם לקרוא את ספרו של הרדזינר ואח"כ לדון איתו. או למשל, מה הוא אומר בסוגיות פוליטיות, על כך הוא אמר לכו לשאול את ראש הישיבה, או למשל אם כדאי להינשא לאישה שמטופלת בתרופה מסוימת, על כך הוא אמר שצריך לשאול שני רופאים ולפי זה להחליט, ועוד ועוד.
אספר מעט על חכמתו הרבה של הרב, הידע העצום, והמהירות בה הוא חשב. כשפגשתי את הרב אלישיב קנוהל זצ"ל הבאתי אותו לשיעורים של הרב זלמן נחמיה. בסוף השיעור, היינו נשארים לשוחח עם הרב על שאלות הלכתיות מעשיות. זכורה לי פעם ששאלנו את הרב שאלה בהלכות נידה, והוא אמר, "או, בדיוק כזאת שאלה החוות דעת דן עליה", והפנה אותנו לסימן המתאים. בחוות דעת שהוא עצמו ספר גדול מימדים, שמעטים באים בשעריו ובקיאים בדבריו, זה הופיע באיזו הערה קטנה בחצי משפט בתוך נושא אחר, אי שם. אותנו זה הדהים. אגב, הרב גם כתב הסכמה לספרו של הרב אלישיב איש ואישה.
בהמשך, פנינו הרב אלישיב קנוהל זצ"ל ואני אל הרב להתייעץ עמו בנוגע ל"הסכם לכבוד הדדי" שחיברנו עם הטוענת הרבנית רחל לב מור. עצם הרעיון לעשות את ההסכם לכבוד הדדי כמוכוון למנוע עגינות עלה מתוך שיחות שעשינו עם הרב, שאמר על כך: לא דחוף לעסוק בענייני הכסף, יותר חשוב לפתור את בעיית העגינות. היינו מגיעים אל הרב אחרי שעות רבות של דיונים על ניסוח ההסכמים עם מספר עורכי דין, שופטים, טוענים-רבניים, והראינו לרב את מה שכתבנו. הרב שהיה גם דיין בבית הדין הרבני העליון, היה קורא ותוך שנייה או שתיים אומר: "אבל זה לא צודק", כלומר, אתם עושים עוול בהסכם אם תכתבו כך, כי במקרה כזה וכזה (שלא חשבנו עליו) זה עלול לגרום עוול. חשוב להדגיש, שלרב הגענו רק אחרי שעות של וויכוחים ודיונים על כל מילה בהסכם, ועל כל פסיק, עם כל החברים החכמים שאיתם עבדנו על ההסכמים.
המהירות בה הרב מיד תפס את שורש העניין ואת ההשלכות, הגאונות, והחדות היו כל פעם מדהימים אותנו מחדש. ואז היינו שואלים את הרב מה הוא חושב שיהיה נכון לעשות, והוא היה ממליץ לנו. וכך הכנסנו מספר מנגנונים הלכתיים להסכמים לכבוד הדדי לפי דבריו של הרב. (מצורף צילום האישור שהרב כתב לנו על התוקף ההלכתי להסכמים).
זכיתי להגיע מספר פעמים אל ביתו של הרב, קבלת הפנים הייתה תמיד לבבית. הרב האיר פניו, לכל אדם והתייחס בסבלנות, עם כל הזמן שצריך, בחכמה לכל שאלה קטנה גדולה. ואפשר שיש לרב חלק (ללא ידיעתו) בהחלטתי להתחתן. זכיתי שהרב בא במיוחד לחתונה, וכיבד אותנו בנוכחותו, ואף בירך אותנו.
בהמשך, כשהייתי רב הקיבוץ, לקראת שנת השמיטה עשינו בקיבוץ חלקת שמיטה אותה זרענו לפני השמיטה במספר גידולים (גזר, תפוחי אדמה, שומר, שום, ועוד). בשנת השמיטה הפקרנו את החלקה כדי לקיים את מצוות התורה: "והייתה שבת הארץ לכם לאכלה". הזמנתי את הרב שיבוא לבקר בחלקת השמיטה. הרב הגיע לחלקה, ומיד בכניסתו הוא אמר: "שבת שלום" לאדמה. הוא סיפר שכך היה נוהג החזון אי"ש לומר בחלקות השומרות את "שבת הארץ". מצורפת תמונה מהביקור של הרב בחלקת השמיטה.
הרב כתב מאות (אולי אלפי?) תשובות לשואלים בהלכה, ולא משנה מי השואל, בכל תחומי התורה, לדוגמה, מה דינם של עוברים מוקפאים, דיני צוואות, התרת עגונות, ריבית, נשים בבניין המקדש. זכיתי שהרב הרשה לי להעתיק למחשב מספר קלסרים. כשהבאתי לרב בחזרה את הקלסרים ודיסק עליו נמצאים הקבצים של כל השאלות. הרב שאל אותי בצחוק: וכל זה נכנס בדיסק הקטן הזה?... (כולי תקווה שהמשפחה תפרסם את התשובות).
לאחרונה, בזכות הקורונה, והיותי בבית, לקחתי עשרות הקלטות של שיעורים של הרב (לצערי לא הכל נשמר באיכות טובה כי זה היה על קלטות ישנות מלפני מעל עשרים שנה) והעליתי אותן לאתר שבניתי לכבודו של הרב. ב"ה שהספקתי להביא לבית הרב את הקלטות הישנות, ולהביא לידיעת הרב. והקישור לאתר
https://benzazondavid.wixsite.com/hagarzen
מי שרוצה מעט להכיר מגדלותו, די היה לו לראות אותו יוצא מהמונית שלו בשעה שהוא היה מגיע אל הישיבה. בדרך מהמונית עד לחדר השיעורים, אפשר היה לראות שהרב היה כולו עסוק בסוגיה האחרונה אותה הוא למד, וכך הוא הולך ראשו ורובו חוזר על הדברים שהוא עסוק בהם. ורגליו רק נושאות אותו אל המקום של השיעור, כשהוא מרחף בדרך בעולמות הלימוד והחכמה. ובחזור אל המונית, הרב מוקף בעננת תלמידים המתאבקים באבק רגליו, ומנסים לגמוא בצמא עוד מפירורי חכמתו.
על צניעותו של הרב אוסיף, שלפעמים היו שאלות הלכתיות בהן הצעתי סברות משלי לפסיקת ההלכה. היו מקרים שהרב הסכים שיש היגיון בסברה. והיו פעמים שהרב לא הסכים, אך למרות זאת הרב היה מוכן לשמוע, לבדוק, לשאול איך אתה מסביר אז את... וזה לא מובן מאליו, שאדם בגדלותו לא פוסל על הסף דעות שלא נראות לו, זאת למרות הידע העצום שהיה לו. חלק מענוותנותו הגדולה של הרב.
כששאלתי פעם את הרב איך זוכרים את הכל, ואיך עושים חזרות כדי להיזכר במה שלומדים. הוא הסביר לנו שהשאלה הזו היא טעות בתפיסה. התפיסה הנכונה היא ללכת לפי מה שכתוב בספר תולדות אדם. המטרה של החזרות על הלימוד היא לא כדי להיזכר במה שלמדת. אם שכחת, נכשלת... החכמה הגדולה היא לא לתת לעצמך בכלל אפשרות לשכוח את מה שלמדת. שתדע את הדברים כך שלא תוכל לשכוח אותם. וכן, חשוב לזכור אותם באותה הלשון כפי שחז"ל ניסחו, ולא במילים אחרות. לכן, הרב אמר שצריך לעשות חזרות מיד על החומר שלמדת. הרב גם הוסיף שזה דבר קל... לחזור 300 400 פעם על מה שלמדת. ניקח לדוגמה, למדת סוגיה במשך שעה. לחזור עליה מיד כשאתה עוד זוכר לוקח חצי שעה. לחזור מיד שוב לוקח קצת פחות. ושוב לחזור עליה, ושוב ושוב. בפעם החמישים זה כבר מספר דקות מועט. בפעם ה100 זה הרבה פחות. עד מתי? עד שאתה יודע את הסוגיה בעל פה על בוריה בלשונם של חז"ל... (גם אם ייקח לזה 200 חזרות...)
חסרונו של הרב לעם ישראל הוא גדול. הרב ענה לשואלים רבים, ולציבורים רבים בכל מקצועות התורה וההלכה. חכמתו, צניעותו, ענוותנותו וגדולתו העצומה בתורה הם מקור להשראה, להתמדה בתורה, ולענווה. חבל חבל על דאבדין, ובאמת לא משתכחין. אוצר החכמה, יראת שמים, וצניעות.
דיין אמת שדינו אמת.
זכותו וקדושתו יעמדו לנו ולכל עם ישראל.
סגי נהור כתב:פורסם היום.
איש_ספר כתב:מזיכרונותיו של נכדו הרה"ג ר"י שטראוס שליט"א, מכותבי האנצ"ת
בן ירושלים כתב:שמעתי מרעו לבי"ד יבלח"א הגר"ש פישר שליט"א ולרפו"ש שהיה מקרה של ממזרים ודאיים שהגיע לבי"ד. והבי"ד פסק שהם ממזרים וכך נרשם. אך הגרז"נ העלה טענה שאחרי הפסק עדיין הם אמריקאים וודאי יסעו לאמריקה ויתחתנו שם. לכן חיפש דרך להקל על הממזרות כלפי שמיא (ובפסק דין ישאר כתוב שהם פסולי חיתון), אך לא איסתיעא מילתא ועצתו לא צלחה. תגובתו היתה חדה : בשמיים כנראה לא אוהבים את ה'התחכמות' שלי.
יצז כתב:מתוך פרסום לקראת עצרת הזכרון בישיבת קדומים:
...הקשר המיוחד בין הרב לבין הישיבה הוליד גם את ספר "חזון קדומים", סיכומי שיעורים שכתב הרב ישראל בן שחר שליט"א, מתוך שיעורי הגרז"ן על מסכתות כתובות וקידושין.
בהמשך השנים הוקם בישיבה מכון "משפט ערוך". הגרז"ן העביר לצוות המכון סיכומים מכתב ידו על חלקים מתוך חושן משפט. הכתבים כללו ביאורי שיטות, הרחבות וביאורים על מספר סימנים בחושן משפט. רבני הישיבה שהשתתפו בצוות המכון, בראשות הרב ישראל בן שחר, ערכו את הכתבים והכינו אותם לדפוס. עד היום יצאו שבעה כרכים בסדרה.
בנוסף, הוציא המכון מתוך כתב ידו של הרב את הספר "נתיב מצוותיך", ביאורים על טעמי המצוות.
זכינו להכיר ולפגוש גדול בישראל, משרידי דור דעה. אנו תפילה שהיסודות שבנה ושנטע בנו ימשיכו להיבנות ולעשות פירות, בהמשך בניין התורה והגאולה בישראל.
עצרת זכרון
'שר וגדול נפל בישראל'
הגאון הגדול הרב זלמן נחמיה גולדברג זצ"ל
אשר טרח לבוא מרחוק מדי שבוע וללמד בישיבתנו במשך עשרות שנים מאז השנים הראשונות להתיישבות.
יהיה זכרו ברוך ותעמוד לכל ישראל זכותו הגדולה.
עצרת זכרון והספד -
ביום חמישי הקרוב, ז' באלול
בשעה 18:45 בבית המדרש בישיבה
בשעה 18:30 תתקיים תפילת מנחה ב'משכן בנימין'
גלאגוזים כתב:הגדרה מעניינת של הרב מפוניבז' על הגרז"נ זצ"ל, במכתבו של רה"י יבלח"א.
איש_ספר כתב:מזיכרונותיו של נכדו הרה"ג ר"י שטראוס שליט"א, מכותבי האנצ"ת
מן הדרום כתב:הוזכרה לעיל בשם הגרב"ד פוברסקי הגדרת הרב מפוניבז' על הגרז"נ- מוחו מנגן ככינור, מה אתם מבינים מזה? חשבתי אולי הכוונה שבאופי החשיבה , המו"מ וכו' יש איזו זרימה טבעית , כאילו הדברים מובילים למה שבא בעקבותיהם. אשמח לשמוע כי זו באמת הגרה מיחודת מפי אדם גדול
נוטר הכרמים כתב:לטעמי, הבנת ההגדרה היא 'סברא חלקה'. המצוי אצל כתבי הגרז"נ זצ"ל יווכח שאין תסבוכות. כנעימות של כינור עריבות ללא עקולי ופשורי.
סגי נהור כתב:פורסם היום.
חרסון כתב:מעניין. כנראה שהגר"ע יוסף חשב שכל מי שמתפלל בשיכון חב"ד יש לו גם קשר עם חסידי חב"ד בניו יורק ורבם. מוזר...
יבנה כתב:נוטר הכרמים כתב:מן הדרום כתב:הוזכרה לעיל בשם הגרב"ד פוברסקי הגדרת הרב מפוניבז' על הגרז"נ- מוחו מנגן ככינור, מה אתם מבינים מזה? חשבתי אולי הכוונה שבאופי החשיבה , המו"מ וכו' יש איזו זרימה טבעית , כאילו הדברים מובילים למה שבא בעקבותיהם. אשמח לשמוע כי זו באמת הגרה מיחודת מפי אדם גדול
לטעמי, הבנת ההגדרה היא 'סברא חלקה'. המצוי אצל כתבי הגרז"נ זצ"ל יווכח שאין תסבוכות. כנעימות של כינור עריבות ללא עקולי ופשורי.
מצינו תיאור כעי"ז בסנהדרין, אך במובן אחר.
סנהדרין צג:
דוד, דכתיב ויען אחד מהנערים ויאמר הנה ראיתי בן לישי בית הלחמי ידע נגן וגבור חיל ואיש מלחמה ונבון דבר ואיש תאר וה' עמו וגו', ואמר רב יהודה אמר רב כל הפסוק הזה לא אמרו דואג אלא בלשון הרע ידע נגן שיודע לישאל גבור שיודע להשיב איש מלחמה שיודע לישא וליתן במלחמתה של תורה (איש תאר שמראה פנים בהלכה ונבון דבר שמבין דבר מתוך דבר) +מסורת הש"ס ונבון דבר שמבין דבר מתוך דבר איש תואר שמראה פנים בהלכה+ וה' עמו שהלכה כמותו בכל מקום
נהר שלום כתב:חרסון כתב:מעניין. כנראה שהגר"ע יוסף חשב שכל מי שמתפלל בשיכון חב"ד יש לו גם קשר עם חסידי חב"ד בניו יורק ורבם. מוזר...
הוא כותב במפרוש שהגר"י גרוסמן אמר לו שיש לגרז"ן קשר עם חסידי חב"ד בניו יורק
אגב מכתב מעניין וחשוב ייש"כ למעלה
איש_ספר כתב:מזיכרונותיו של נכדו הרה"ג ר"י שטראוס שליט"א, מכותבי האנצ"ת
מן הדרום כתב:הוזכרה לעיל בשם הגרב"ד פוברסקי הגדרת הרב מפוניבז' על הגרז"נ- מוחו מנגן ככינור, מה אתם מבינים מזה? חשבתי אולי הכוונה שבאופי החשיבה , המו"מ וכו' יש איזו זרימה טבעית , כאילו הדברים מובילים למה שבא בעקבותיהם. אשמח לשמוע כי זו באמת הגרה מיחודת מפי אדם גדול
בן ירושלים כתב:בענין התכלת : לפני שנים שמעתי מאחד מחסידי התכלת (אני מקוה שבריחוק השנים אני מדייק) שניגש לדבר עם הגרז"נ על הענין ואמר לו שזה ספק ולכן יתכן שיש ענין אם אפשר להטיל תכלת . סיפר על עצמו שהטיל אצלו תכלת אבל אחרי שהציציות התקלקלו בכביסה לא טרח לחפש עוד תכלת
מקצת דרכיו של מו"ר הגאון הגדול הרב זלמן נחמיה (הגרז"ן) גולדברג זצוק"ל
הלב עדיין מסרב להאמין המוח אין בכוחו להבין מי יורה דעה ומי יבין שמועה ואת הדבר הקשה אל מי נגיש. והעיניים לא מפסיקות לזלוג דמעות עוד ועוד. מו"ר בעיני היה האדם השלם, שלם בתורתו, שלם במידותיו, שלם במאור פניו. שלם בבין אדם למקום ושלם בבין אדם לחברו.
א. תולדותיו
מו"ר נולד במינסק י' שבט התרצ"א לאביו הגה"צ ר' אברהם גולדברג מגדולי גידולי ישיבת נובהרדוק ולאימו מרת פריידל ממשפחת זייצי'ק גם הם מגדולי נובהרדוק, אבל למעלה בקודש ממשפחת רודנסקי המעטירה מוולוזין.
את אביו הגלו לסיביר בגלל שלימד תורה ברוסיה הקומוניסטית ונשארו הוא לבדו עם אימו ואחותו וניסו לשחרר את אביו ולצאת מארץ זו. בשכנותם גר הגאון ר' משה פיינשטיין זצ"ל וכאשר אימו של מו"ר חזרה מהשוק עם קניות ר' משה היה רואה אותה מחלון ביתו ורץ לעזור לה וסחבו יחד את סל הקניות. וגם כשהאב שוחרר גלו לעיר ריגה. בעלייתו ארצה ביום ג' אלול תרצ"ה יום פטירת הרב קוק, אחר שקיבלו סרטיפיקט בזכות השתדלותו של מרן הראי"ה קוק.
עלה והתעלה בת"ת מאה שערים ולאחריו בישיבת תפארת צבי ועבר ללמוד אצל מרן הרב מפוניבז' ששנים לא רבות קודם לכן פתח את ישיבתו. התחבב מאוד על הרב כהנמן זצ"ל והתפעל מאוד מדקות מחשבתו ומהתמדתו המופלאה ובחרו ללמוד בכולל מיוחד לעילויים עם תנאים מיוחדים ובשנה אחת סיימו את כל הש"ס בבלי ירושלמי. באותם ימים התחבב מאוד על מרן בעל החזו"א.
לאחר שאחותו נהרגה במלחמת תש"ח עלה וחזר ללמוד בישיבת חברון למד בחברותא עם ראשי הישיבה, כידוע הגר"ח ברלין זצ"ל רבה של ירושלים הלך לבית עולמו והשאיר ספרייה עצומה כתרומה לישיבת עץ חיים, בזכות קשר משפחתי זכה מו"ר למפתח לאותה ספריה ובימים שרק יכל שהה בה ושינן ספרים על גבי ספרים מתוך שקיקה מופלאה.
באחד הימים בין תפילת מנחה למעריב הזדמן מרן הגרשז"א להתפלל מנחה במאה שערים (בבית הכנסת ישועות יעקב), ושמע והאזין לשיעורו של מגיד השיעור והתלהבותו רבה מאוד ונשאר לשמוע את כל השיעור. לימים כאשר הוצעה הצעת שידוך לביתו הגדולה מרת רחל את מו"ר, נזכר וקישר שהוא בנו של אותו מגיד שיעור שהיה לו מתיקות כל כך גדולה ללמד תורה. ובכך בא ונכנס לבית משפחת אויערבאך, ואת חופתו ערך הרב הראשי הגאון הרב הי"א הלוי הרצוג זצ"ל. עלה ונתעלה עד שבא בכור המבחן לדיינות והתמנה לעמוד בראשות כולל שבט ומחוקק. עד שלבסוף גם נתמנה לדיין בבית דין מיוחד ולבסוף בבית הדין הגדול.
ב. לימוד עימו סגירת מעגל
אביו הגה"צ ר' אברהם חי בעוני ובדחקות גדולה עד כדי כך שבקידוש של שבת האופרופ שלפני החתונה נתנו ככיבוד קופסאות סרדינים שחסכו מפיהם בנקודות של שנות הצנע. והתבטא אז הגרש"ז בפני רעייתו שלא ידע עד כדי כמה הם עניים.
אביו שימש כרב בית הכנסת בבית החולים ביקור חולים ומכיוון שמו"ר אבי שליט"א היה גר בסמוך, זהו בית הכנסת שבו הוא התפלל וזכה ללמוד עם הגה"צ ר' אברהם בחברותא וגם לאחר שנים סיפר על הבהירות והמתיקות שהייתה בלימוד זה, ובזכות זה מו"ר סייע למו"ר אבי להמשיך את לימודיו בישיבת קול תורה ולאחר שנים אף זכה לקבל סמיכה ממרן הגרש"ז זצ"ל.
לאחר שנים לא מעטות זכיתי ללמוד כמה וכמה שנים עם מו"ר הרב זצ"ל בחברותא, ולשמוע את שיעוריו ולהוציא חלקם לאור בספר "גנזי התורה" ואף להסמך ממנו לרבנות ודיינות. ובכך גם לי ישנה אזושהי סגירת מעגל. בשנות הבחרות נסענו איתו נסיעות רבות ומידי פעם היינו שואלים שאלות המופיעות בשו"ת רע"א שכביכול אנו לא יודעים שזה נכתב שם, ותשובת מו"ר היתה "הרי זה פשוט, זו תשובה של רע"א", ואומר את תשובה מילה במילה בעל פה. וכן בתשובות חת"ס ונוב"י שאגת אריה וכו'. שנים רבות זכיתי ללמוד עמו, כשש עשרה שנים ולינוק ממנו תורה ומידות. ועוד אותה כמות שנים של שאלה תושיה עצה הכוונה בכל תחום ובכל עניין.
ג. מידות
כשנולדו בני התייעצתי עימו על הדרך לבחירת שם, ואמר לי שגם הוא התלבט על שם איזה גדול לקרא את בניו, ולא יכל להחליט מי גדול ממי רע"א, חת"ס, הקצוה"ח או הנתיבוה"מ, והרבנית החליטה ששמות על אנשי המשפחה קודמים וכך היה.
כאשר הגיע בני הבכור לגיל ג' שנים ועשינו לו חאלקה באנו אל ביתו של מו"ר שיגזור חלק מהשיער למרות שלא כ"כ רצה אבל אמרתי לו שאומרים בשם חותנו "צדיק גוזר", אז התרצה. באנו אל ביתו והרבנית שתחיה הכינה עוגה ומשקה לחיים, ומו"ר ניגש מיד וגזר, והרבנית העירה שלא הספקנו לצלם ושיעשה כאילו הוא גוזר שוב, וזה הפריע לו כי זה יראה שגזר ולא גזר וזו גניבת דעת ולכן גזר עוד קבוצת שערות קטנה. תוך כדי ישיבתנו בביתו בני שיחק בצעצוע שהתגלגל מתחת לארון הספרים ובני התכופף להוציאו, ורק מו"ר שם לב לכך ונעמד כדי לשמור על ראשו של בני של ינזק מהארון כשהוא יוצא.
יגיעתו בתורה והתמדתו היו לשם דבר, ופעמים אין ספור חזר ואמר שחזרה על הנלמד אינה כדי להיזכר, אלא כדי לא לשכוח ולכן צריך לחזור כאשר עדיין זוכרים, וציטט את דברי הגמרא "כל לא ידענא פשיעותא", עד כמה אדם מחוייב לשנן את תלמודו וכידוע.
בביקורי אצלו בחדר מיטתו לאחר הניתוח בברכו ראיתי שלמרות שסבל כאבים גדולים החזיק בלימודו, והיה שקוע בלימוד תומים או מנחת חינוך. עד כדי שהרבנית אמרה לי פעם שהיא לא זוכרת את הרב מכין שיעור אלא הכל נובע ממנו.
בעלייתי באחת הפעמים לפני מו"ר ברגל בחול המועד פסח ידע הוא על מנהגנו שלא לאכול מחוץ לביתנו אצל אנשים זרים אבל רצה בכל מאודו להגיש בפנינו איזשהו כיבוד ולכן הניח על השולחן בקבוק יין, ואגוזים לא מקולפים כאומר את זה וודאי אפשר לאכול אבל לא אמר מילה.
תוך כדי ישיבתנו הגיעו גבאי בית הכנסת חב"ד שבסמוך לביתו שהוא היה כבר אמור להתחיל את השיעור הקבוע ביום ראשון של חול המועד אבל הוא טען בפניהם שלא קבעו איתו שעה ולכן לא ירד. מיד התעטף בבגדו והחל למסור את שיעורו בעניין ביעור חמץ בשריפה במחלוקות שבתוכו ובדיון בדברי השאגת אריה והגר"ח מבריסק, כאילו ממשיך לשוחח עם היושב לצידו ולא כאומר שיעור בפני מאות שומעים.
ענוותנותו הרבה לשם דבר היא, ורבו הסיפורים עליה אם בנסיעתו באוטובוס ולא במונית אם בכך שאפילו באמצע שיעור כאשר היה זקוק לספר מסוים היה קם בעצמו להביאו. היאך כמעט לא אכל בימי השיעורים כמעט כלום, חוץ מפלחי פרי שהרבנית הכינה, וכמה כוסות תה. כמה וכמה שיחות טלפון היו לביתי כאשר מזדהה כזלמן נחמיה או כגולדברג מירושלים.
גם לאחר שעברתי לשמש ברבנות וביושבי על מידין בבית הדין לממונות דירבן ייעץ וענה על כל שאלה במאור פנים בהסתכלות הרואה את כל מרכיבי המציאות עודד וניסה לסייע במילים טובות כדאגה באופן אישי במאור פנים שאין כדוגמתו. עד כדי שבחוג המשפחה החליטו בשנה מסויימת לחוג לי יום הולדת עגול ומו"ר שלח בכתב ידו ברכה אישית היוצאת מהלב.
זיכני הקב"ה להוציא לאור את ספר שיעוריו על כמה מסכתות, וכאשר הבאנו אליו את השיעורים שנערכו מתוך הקלטות, הוסיף והרחיב ותיקן והגיה באופן כזה שכביכול אנו נרגיש שאנחנו כתבנו את ההוספות. וכן זכות גדולה נפלה בחלקי שנתן לי שני קלסרים מלאים בכתב ידו, האחד חידושים על הש"ס, והשני תוספות על הפרי מגדים בפתיחה הכוללת. על מנת שאערוך אותם ונוציאם לאור.
ישנם עוד סיפורים עובדות והנהגות לרוב ובעת שנוכל לכותבם בישוב הדעת נעשה זאת. מיתתם של צדיקים מכפרת, נזכה להמשיך לעסוק בתורתו ובכך ימשיכו חיי חיותו בעולם הזה, ויהיו הדברים לזכותנו ולעילוי נשמתו שיהיה מליץ יושר על הרבנית ועל משפחתו עלינו ועל כל ישראל.
==
הרב נתנאל ברקוביץ' הוא רב במושב בני ראם ואב"ד בית הדין לדיני ממונות
דרומי כתב:אלו טוענים בלהט שהוא מעולם לא עבד באנציקלופדיה התלמודית ולא כתב שם מאומה[/
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 139 אורחים