- 50 תרגום המתורגם - כי תבא - תשפ''א.pdf
- (252.73 KiB) הורד 192 פעמים
גרשיים כתב:-
ואילו המשימים נקוד וטלוא במתיבתא ניקדו:דִּיתֶיהֶוְייָין דִּיתִיצְבְייָין
דִּיתֵיהֶוְיָיין דִּיתִיצְבַּיָּיין
גרשיים כתב:ואגב, המילה 'תיהויין' ('תהיינה' לנוכחות) בנוסחאות מדוייקות לא נמצאת כלל באונקלוס, לפי שכל 'תהיינה' שבתורה הוא לנסתרות, ותרגומו 'יהוין'.
אבא יודן כתב:המשימים נקוד וטלוא במתיבתא ניקדו: דִּיתֵיהֶוְיָיין דִּיתִיצְבַּיָּיין.
'דִּיתִיהְוִייִין', דִּיתִיצְבִּייִין' - תְּלָתָא תְּלָתָא יוּדִין, דְּמַשְׁמַע תֶּהֶוְיָין וְתִצְבְּיָין.
רש"י: 'דִּי תִיהְוִייִין רַשָּׁאָה', לִישְׁדֵּי בֵּהּ תְּלָתָא יוּדִין רְצוּפִין, דְּנִיקְּרֵי 'דִּי תִיהְוִייִין'; דְּאִי לָא שַׁדְיָא בֵּהּ אֶלָּא תְּרֵין יוּדִין, מִתְקְרֵי 'דִּי תֶהֶוְיָין', נָשִׁין דְּעָלְמָא.
אם כך, אין ליוד השלישית שחר.גרשיים כתב:בספר 'דיקא נמי':תֶּיהֶוְיִיין.
אבא יודן כתב:ואני העני שואל ומתמה הלוא הי' איננה עיצורית, ולמה לא כותבים דתהוין ודתצבין! או בלי הנון דתהוי ודתצבי (כאונקלוס בר. כד נח), כדי לבלבל השטן!?
בוקר טוב אליהו!אחד התלמידים כתב:שאלת שתי שאלות: לגבי היוד ולגבי הנון.
ביקורת תהיה כתב:בוקר טוב אליהו!אחד התלמידים כתב:שאלת שתי שאלות: לגבי היוד ולגבי הנון.
viewtopic.php?f=46&t=52536#p655366
פסוק ד: 'לא נפק' מתורגם 'לא יוצא'. והנכון 'אין יוצא'. (תרגום של 'אַיִן' הוא 'לָא'.)גרשיים כתב:תרגום המתורגם - האזינו.
ביקורת תהיה כתב:פסוק ד: 'לא נפק' מתורגם 'לא יוצא'. והנכון 'אין יוצא'. (תרגום של 'אַיִן' הוא 'לָא'.)
ביקורת תהיה כתב:פסוק ה: שחתו להם לא לו. לכאורה צ"ל: שחתו להם לא לו.
ביקורת תהיה כתב:פסוק ו: הוא עָבְדָךְ. תמהני אם תבנית זו (בינוני עם כינוי דבוק) מצחות הלשון הארמי הוא.
שחת לו לא בניו - כלומר, אם שחת האדם מעשיו ועושה רשע, לא לו ההשחתה שהרי הוא אינו נפסד בכך, אלא לבניו מומיו המום כדכתיב 'לא אותי הכעיסו כי אם אותם למען בשת פניהם' (ירמיהו ז, יט). וכן תרגום אונקלוס 'חבילו להון לא ליה' וגו'.
וקשיא לרב ר' משה מפונטריס"א דלפי זה הי' לו לכתוב 'שחת לא לו', הראשון בא' והשני בוי"ו. לכן פי' 'שחת לו לא בניו מומם' מום שלהם הוי שהקב"ה אומר עליהם, כי לא בניו הם כשחוטאין. וכן אמר הושע (ב, ה) כי היא לא אשתי והם לא בני כי בני זנונים המה:
כתרגומו 'חבילו להון ולא ליה'. יש לדקדק למה לא אמר בקיצור 'כתרגומו'. ותו אם בא להעתיק התרגום למה העתיק אלו ד' תיבות לא פחות ולא יותר. ונראה דבא לאפוקי מפירוש אחר ולומר דה"ק: 'שחת לו', דהיינו להם שייך השחתה, 'לא בניו' פירוש דלא נקראו אז בניו, וזהו 'מומם', מום שלהם, וגם התרגום נוכל לפרש כן דאמר 'לא ליה בניא', דמלת 'ליה' דבוק ל'בניא'.
ופירוש זה אינו, דאמרינן בגמרא פ"ק דקידושין (לו.) אפילו אם אין עושים רצונו של מקום קרויים בנים, אלא הפירוש הוא כך: 'שחת לו', דהשחתה היא להם 'לא' לשום אחר דהיינו הקדוש ברוך הוא, 'בניו מומם' הוא ענין בפ"ע כמו שפירש"י אח"ז, והתרגום ג"כ מפרש כן 'לא ליה' הוא דבוק להדדי, ואח"כ מתחיל ענין אחר 'בניא די פלחו כו'', וע"כ אמר רש"י 'כתרגומו חבילו להון לא ליה' דזהו שייך להדדי.
והרא"ם פירש, 'לו' קאי על הש"י, דהיינו לו הקדוש ברוך הוא לא השחיתו, והוא נגד התרגום דמתרגם בהדיא 'להון':
הכוונה, נכון מצד צחות הלשון העברי, שלפני פועל בינוני באה מלת השלילה 'אין' ולא 'לא'. (ובסוגרים צוין, כי תרגום 'לָא' ל'אין' הוא תרגום מילולי.)גרשיים כתב:ביקורת תהיה כתב:הנכון 'אין יוצא'. (תרגום של 'אַיִן' הוא 'לָא'.)
'עַבְדָּךְ' ו'עַבְדָךְ' נבדלות זו מזו בהגייתן. בזו השוא נח והדלת דגושה, ובזו השוא מרחף והדלת רפה.גרשיים כתב:ראה מרפא לשון שכתב שכן מתורגם כלפי הקב"ה, כדי שלא יתחלף עם 'עַבְדָּךְ'.
ביקורת תהיה כתב:פסוק ד: 'לא נפק' מתורגם 'לא יוצא'. והנכון 'אין יוצא'.
ביקורת תהיה כתב:הכוונה, נכון מצד צחות הלשון העברי, שלפני פועל בינוני באה מלת השלילה 'אין' ולא 'לא'.
ומלת 'לא' נופלת על העוברים והעתידים בכל ענין וכן על הבינונים, כמו וְלֹא־יוֹדֵעַ עַוָּל בֹּשֶׁת (צפניה ג, ה)
הערה זעירה לפסוק ב: אִתְחֲזִי = נִרְאָה, אִתַּחְזִי = הָרְאָה.גרשיים כתב:תרגום המתורגם - וזאת הברכה.
מעיקר הדין הוא צודק שצורה זו (-'אִתַּחְזִי') היא של בניין אִתַּפְעַל. אולם מסתבר שהצורה הבסיסית של תרגום 'נראה' בבניין נפעל היא אִתְחֲזִי (כנהוג בכמה ספרים מדויקים, כגון דפוס סביונטה), אלא שנשתנתה בספרי תימן (ואחרים הקרובים למסורת בבל) לצורה אִתַּחְזִי, ובכך נידמתה לצורת בניין אִתַּפְעַל, שהיא באמת תרגום של 'הָראה'. השינוי מוסבר לאור תופעה לשונית מצויה במסורת בבל (ובארמית סורית) ואכמ"ל.
יישר.גרשיים כתב:במילה 'מֵעָל' '('ומטל השמים מעל' - בראשית כז, לט), הפסוק מתפרש אמנם לפי הענין, שהכונה 'מלמעלה', אבל בעצם יש כאן שינוי מלשון התורה בדרך כלל שאין 'מעל' בלי דבר אחריו, 'מעל השמים' 'מעל פני האדמה', וכשאין דבר אחר, כתוב בתורה 'מלמעלה'.
ולכן דוקא הלשון המדוייקת יותר היא 'מלמעלה', ובלשון התורה שם יש שינוי משאר מקומות. ולכן אונקלוס שם לא תרגם כדרכו 'מעל', אלא דייק לתרגם 'מלעילא' - 'מלמעלה'.
ביקורת תהיה כתב:והערה לקינוח: בפסוק יא צ"ל 'של שונאיו ושל אויביו'.
גרשיים כתב:בספר 'דיקא נמי' של יצחק פרנק (יש בעברית ובאנגלית; במהדורה העברית הוא בעמוד 115), מנקד:
לנוכחת (אַתְּ): תֶּיהֶוְיִיין (ובמסורת תימן: תִּיהְוְיִיין)
לנוכחות (אַתֶּן): תֶּהֶוְיָין (ובמסורת תימן: תִּהְוְיָין)
ואגב, המילה 'תיהויין' ('תהיינה' לנוכחות) בנוסחאות מדוייקות לא נמצאת כלל באונקלוס, לפי שכל 'תהיינה' שבתורה הוא לנסתרות, ותרגומו 'יהוין'.
אחד התלמידים כתב:לגופו של עניין: המילים "דתהוייין...ודתצבייין", הן ממשקל המילה שבתרגום אונקלוס למילה (בעצב) "תלדי": "תלידין" (אלא ששם האות האחרונה של השורש היא ד' ולא י' כבתיבות "דתהוייין...ודתצבייין"). וקצת מעי"ז (אם כי לא לגמרי דומה), יש בתרגום יונתן - לתיבת "הסירי (ש"א א יד): "תפיגין" - ולתיבות "וסגרת...ויצקת" (מ"ב ד ד): "ותגיפין...ותריקין".
א. וכי מה היה העולם חסר אם 'שלים' היה מתורגם 'תמים'? כלום 'שלים' איננו תרגומו של 'תמים' בכל מקום?!גרשיים כתב:תרגום המתורגם - נח.
...כי "תמים" הוא השלם בדבר, כמו שה תמים (שמות יב ה) שאין בו מום ושום חסרון...
'תמימות' – משמעהּ: ישרות, נאמנות; וכאשר מכנים איש בתואר 'תמים', הכוונה לומר שהוא איש ישר־דרך ונאמן־לב.גרשיים כתב:הרמב"ן כן ראה צורך להדגיש: כי 'תמים' הוא השלם בדבר, כמו 'שה תמים' - שאין בו מום ושום חסרון.
הטענה היתה, כי המלה 'חוטפים' איננה התרגום הנכון של 'חטופין'.גרשיים כתב:הלשון 'חמס' לכשעצמה אינה מבטאת את פעולת החטיפה. ומצינו שמשתמשים בלשון 'חטף' לבדה כדי לבטא חמס (ראה קידושין נג. ועוד).
ביקורת תהיה כתב:'תמימות' – משמעהּ: ישרות, נאמנות; וכאשר מכנים איש בתואר 'תמים', הכוונה לומר שהוא איש ישר־דרך ונאמן־לב.גרשיים כתב:הרמב"ן כן ראה צורך להדגיש: כי 'תמים' הוא השלם בדבר, כמו 'שה תמים' - שאין בו מום ושום חסרון.
וכך מגדיר רד"ק את התואר 'תמים' בתהלים פרק טו: והתמים הוא מי שיתעסק בעניני העולם הזה בדרך תמימות, שלא יעמיק במחשבתו בתחבולות העולם.
וכן פירש אבן־עזרא בפרשת לך־לך: 'והיה תמים' – שלא תשאל למה המילה.
ועל דרך זה פירש רש"י את הכתוב 'תמים תהיה עם יי אלדיך': התהלך עמו בתמימות, ותצפה לו, ולא תחקור אחר העתידות, אלא כל מה שיבוא עליך קבל בתמימות.
ברם, דרך אחרת לו לרבנו הרמב"ן בפירוש המצוות 'היה תמים' ו'תמים תהיה', ולפי דרכו היה צריך לציין, כי בעצם המשמע היסודי של 'תמים' הוא שלם, ועל פי משמע זה תתפרש המלה 'תמים' בשני המקומות הללו.
נמצאת למד, כי האומר 'נח איש שלם היה', הרי הוא ממעט את הדמות.
..כולם ענין אחד, יש מהם בהשלמת הגוף בלי שיחסר אבר או חסרון מאיבריו, ויש מהם בהשלמת הדעות והמדות טובות.
ביקורת תהיה כתב:ב. המלה 'חוטפים' היא תרגום של 'חָטְפִין'...
התרגום של 'חָטוֹפִין' הוא 'חמסנים' (או 'חַמָּסִים' בעברית מקראית).
באתי להבהיר, על מה ולמה נצרך הרמב"ן להזכירנו כי 'תמים' מובנו שלם, וללמוד מתוך דבריו, כי אדרבה, בדרך כלל התואר 'תמים' מבטא מדות מסוימות מעבר לשלמות.גרשיים כתב:רצונך לומר, ש'תמים' משמעותו היסודית היא שלמות, אבל בהרחבה מתפרשת כישרות ונאמנות, ואונקלוס לדעתך תרגם לפי המשמעות היסודית גרידא.
ביקורת תהיה כתב:באתי להבהיר, על מה ולמה נצרך הרמב"ן להזכירנו כי 'תמים' מובנו שלם, וללמוד מתוך דבריו, כי אדרבה, בדרך כלל התואר 'תמים' מבטא מדות מסוימות מעבר לשלמות.גרשיים כתב:רצונך לומר, ש'תמים' משמעותו היסודית היא שלמות, אבל בהרחבה מתפרשת כישרות ונאמנות, ואונקלוס לדעתך תרגם לפי המשמעות היסודית גרידא.
הארמית ענייה במקום זה (בדומה לשאר מקומות) לעומת העברית, ואין לה את כלי הביטוי להבדיל בין 'שלם' ל'תמים', ולפיכך מתרגם אונקלוס את שניהם 'שלים'.
ביקורת תהיה כתב:טענתי אפוא במקומה עומדת: וכי מה היה העולם חסר אם 'שלים' היה מתורגם 'תמים'? כלום 'שלים' איננו תרגומו של 'תמים' בכל מקום?!
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 35 אורחים