שמעתי מהגאון רבי שלום פוברסקי שליט"א, מראשי ישיבת 'קול תורה', כי לאחר נישואיו דברו הצדדים על רכישת דירה במקום מעט רחוק מהישיבה, בסכום של עשרים וחמש אלף לירות, סכום עתק בימים ההם. אביו, מרן הגאון רבי דוד פוברסקי זצ"ל, ראש ישיבת פוניבז', התבטא אז שאם תמצא דירה סמוכה יותר לישיבה, הוא יהיה מוכן להוסיף גם עוד חמש אלף לירות, העיקר שהבן יגור סמוך לישיבה. רבי דוד נימק את טעמו: "רצוני שההליכה לישיבה תעלה לו בקלות ולא בקושי. כך הוא לא יצטרך להרהר כל פעם מחדש, אם כדאי כעת לטרוח ללכת לישיבה אם לא, אלא פשוט הוא יקום וילך…".
רבי שלום הביא לכך דוגמא ממעשה נפלא שהיה: באחד הימים בערוב ימיו, סבל רבי דוד מחום גבוה וחולשה גדולה. בני הבית דנו ביניהם אם יוכל לצאת מהבית במצב כזה. אך כל זה נשאר בגדר דיונים בלבד, משום שכאשר הגיע הזמן הקבוע ללכת לישיבה, ללא אומר ודברים וללא ספיקות למיניהם, הוא אזר כגבר חלציו, שכח ממצבו הרעוע, ופשוט קם והלך!
בנו הגדול, מורי ורבי הגאון רבי ברוך דוב פוברסקי שליט"א, ראש ישיבת פוניבז', שאלו מאוחר יותר – כיצד באמת מצא היתר לסכן את עצמו ללכת לישיבה, בעודו חולה ותשוש עם חום גבוה?
רבי דוד השיבו בספור, מבלי להוסיף הסבר למה מכוונים דבריו: היתה פעם אשה מבוגרת, שהרופאים צוו עליה שלא לצום ביום-כפור, אך היא התעקשה שבכל אופן רצונה לצום. כמובן שעל פי ההלכה היה מוטל עליה לא להתחכם, ולהשמע להוראת הרופאים שלא לצום. אלא שבכל זאת כאשר ראה הרופא את עקשנותה, שנה את דעתו והורה שמותרת היא לצום. כשנשאל הרופא מדוע שנה את דעתו כה מהר, השיב: "הבחנתי בה שאם היא לא תצום, סכנתה גדולה יותר מאשר אם תצום. בעיניי השקול הזה עמד בבסיס ההכרעה שתצום, והכריע למול השקולים האחרים".
עד כאן ספר רבי דוד ולא יסף, אך את המסר הבין בנו ראש הישיבה שליט"א לבדו. עבור רבי דוד, לא לקום לתפילה בישיבה זו סכנה גדולה יותר, מאשר לקום וללכת עם חולי וחולשה. הדבר היה בנפשו.
מדהים!
בן ירושלים כתב:היה לו קשר הדוק עם הגר"מ אליפנט ר"י איתרי.
בשנים האחרונות של הגר"מ בקר אצלו ר' שולם הרבה פעמים ואף דאג לעניניו. פעם פגשתי אותו בבית החולים אצל הגר"מ וניכר היה שהוא נמצא שם די בקביעות ומתנהג כבן בית.
הבנתי שבצעירותו למד איתו (אולי בכולל שהגר"מ הקים לפני איתרי)
יונת אלם כתב:על שמועה כי באה הגאון רבי שלום פוברסקי זללה"ה מרביץ תורה עשרות בשנים בקול תורה ולפני כן בבאר יעקב.
תוכן כתב:בשנים הראשונות של נישואי ר' דוד פוברסקי הוא גר בבאר יעקב ביחד עם ר' משה שמואל שפירא, והסדר היה שהם נוסעים במוצ"ש כל השבוע לבני ברק ללמוד וחוזרים בערב שבת.
וונדרבר כתב:תוכן כתב:בשנים הראשונות של נישואי ר' דוד פוברסקי הוא גר בבאר יעקב ביחד עם ר' משה שמואל שפירא, והסדר היה שהם נוסעים במוצ"ש כל השבוע לבני ברק ללמוד וחוזרים בערב שבת.
כמדומה שהג"ר דוד פוברסקי זצ"ל הגיע מליטא לארץ ישראל כמה שנים אחרי החתונה שלו, והיו לו כבר כמה ילדים, ובהגיעו לארץ התגורר בתל אביב, ואח"כ עבר לבני ברק. ולא ידוע על תקופה שהיה גר בבאר יעקב.
[ואולי הסיפור היה בתל אביב, האם הג"ר משה שמואל שפירא זצ"ל היה גר בתל אביב אחרי נישואיו כשלמד בכולל חזון איש?].
נוטר הכרמים כתב:אוצרותיהם אמלא (טורק) - תצוה.
עקביה כתב:ייזכר לטוב ר' שלום, שבהלוויית אביו זצ"ל היה הוא הספדן היחיד שהספיד בעברית.
סוג מיוחד של אנושיות.
וונדרבר כתב:בן ירושלים כתב:היה לו קשר הדוק עם הגר"מ אליפנט ר"י איתרי.
בשנים האחרונות של הגר"מ בקר אצלו ר' שולם הרבה פעמים ואף דאג לעניניו. פעם פגשתי אותו בבית החולים אצל הגר"מ וניכר היה שהוא נמצא שם די בקביעות ומתנהג כבן בית.
הבנתי שבצעירותו למד איתו (אולי בכולל שהגר"מ הקים לפני איתרי)
מה שנכתב כאן כמסופק, נכתב לפני כמה שנים בתור ידיעה ברורה.
viewtopic.php?f=19&t=31074&p=328584&hilit=#p328584
איש_ספר כתב:למדתי שנתיים בקו"ת, לא הזדמן לי לשמוע את שיעוריו. לא הצלחתי ליצור איתו קשר. אבל דמותו האצילית והאריסטוקרטית, עם בת השחוק המאופקת שעל פניו תמיד, זכורה לי היטב. היה בו משהו גבוה מעל כולם, הופעה שהיה בו משהו החוצץ בינו לבין התלמידים. לדרך הלימוד שלו לא היה הרבה קונים (דיוק בלשונות הראשונים עד הקצה, בסגנון באר יעקב). סגנון שמצריך כובד ראש וישוב הדעת, שתי תכונות שאפיינו אותו יותר מכל ושחסרים לבחורים צעירים. ואעפ"כ לכולם היתה יראת כבוד מפניו.
רציני כתב:איש_ספר כתב:למדתי שנתיים בקו"ת, לא הזדמן לי לשמוע את שיעוריו. לא הצלחתי ליצור איתו קשר. אבל דמותו האצילית והאריסטוקרטית, עם בת השחוק המאופקת שעל פניו תמיד, זכורה לי היטב. היה בו משהו גבוה מעל כולם, הופעה שהיה בו משהו החוצץ בינו לבין התלמידים. לדרך הלימוד שלו לא היה הרבה קונים (דיוק בלשונות הראשונים עד הקצה, בסגנון באר יעקב). סגנון שמצריך כובד ראש וישוב הדעת, שתי תכונות שאפיינו אותו יותר מכל ושחסרים לבחורים צעירים. ואעפ"כ לכולם היתה יראת כבוד מפניו.
לפי הידוע לי השיעורים שלו היו מלאים.
ואולי זה תלוי בתקופות. כי על עוד רמי"ם בקול תורה אומרים עליהם שלפני עשרים שנה היו השיעורים שלהם מאוד קשים, והבחורים בקושי היו מבינים, אולם אחר כך כבר שיעורים היו יותר מובנים לבחורים, ויש כמה הסברים לתופעה זאת. ואכמ"ל.
יוסף חיים אוהב ציון כתב:סיגנון לימודו הזכיר את העיון הספרדי. [זכורני שהיה לו שושנה ברגלו ולא ויתר על השיעור בביתו ושם ראיתי ספרי שות"ים משומשים היטב.]
ש. ספראי כתב:עוד קטע ממאמרי שיפורסם השבוע ב'קוראים אלעד':
"אני את ר' שלום זוכר כל יום כל השנה, כל החיים. כשאני פותח גמ' ולומד רש"י דמות דיוקנו עומד לנגד עיני וככה אני לומד רש"י. כשדיברתי בישיבה בלימוד עם בחורים הרגשתי שהשליחות הכי גדולה זה להנחיל להם את מה שקיבלתי ממנו. כשאני לומד עם בני היקרים, אני משתדל להדגיש להטעים וברר וללבן את לשון רש"י, כמו הרבה. זה המוטו בבית, ועל זה אפילו צוחקים כל חברי בכולל. שיצחקו, אבל לנו יש דרך, דרך חרוטה על הנשמה, על הלב, במוח, בגמ' ברש"י בתוספות וכל הראשונים. תלמיד של ר' שלום לא יכול לסבול "לאו דוקא", אין דבר כזה. תלמיד של ר' שלום, לא יפתח סוגיה בלי להתחיל מהגמ', מהרש"י, הוא לא יגיד חקירה באויר. הוא לא יסטה מלשונות הראשונים גם במחיר של התבזות. הוא יגלה לעצמו ולאחרים, איך הדקדוק הפשוט בכל לשון ולשון, זה אבי אבות הלומד'ס. אבי אבות ההגדרה וההבחנה. וכל השאר זה תולדותיהם של לשונות הראשונים.
ככה גדלנו, כולנו, וככה אני מאמין עד היום.
בכל הכוללים שהייתי, ראיתי איך שכל האחרים רחוקים משייכות ללשונות הראשונים.
שמעתי היום מאברך עילוי, חתן של אחד מעילויי הדור, שאמר לי אחרי שהגדרתי קצת מי היה ר' שלום: "השיטה הזו של דקדוק, ועיון בלשונות הראשונים... מתה".
ואני אומר, השיטה חיה וקיימת. חזו חזו, כל בוגרי השיעורים של ר' שלום מדקדקים ומבררים את לשונות הראשונים. כולם מתמתקים וממתיקים לאחרים בלשונות הראשונים.
בשונה מגדולים אחרים, שכולם מצוטטים בפטירה שמעלות שלו הם הפקר וכל אחד שרוצה יכול לזכות, אצל ר' שלום כבר בחייו היו מעלותיו הפקר. הוא חילק אותם בחינם למי שרצה. הוא העניק לכל תלמיד חתיכת "ר' שלום" עוד בחיי חיותו. אצלי ר' שלום לא מת. הוא חי, חי, חי.
יהי זכרו הגדול- ברוך.
רציני כתב:איש_ספר כתב:למדתי שנתיים בקו"ת, לא הזדמן לי לשמוע את שיעוריו. לא הצלחתי ליצור איתו קשר. אבל דמותו האצילית והאריסטוקרטית, עם בת השחוק המאופקת שעל פניו תמיד, זכורה לי היטב. היה בו משהו גבוה מעל כולם, הופעה שהיה בו משהו החוצץ בינו לבין התלמידים. לדרך הלימוד שלו לא היה הרבה קונים (דיוק בלשונות הראשונים עד הקצה, בסגנון באר יעקב). סגנון שמצריך כובד ראש וישוב הדעת, שתי תכונות שאפיינו אותו יותר מכל ושחסרים לבחורים צעירים. ואעפ"כ לכולם היתה יראת כבוד מפניו.
לפי הידוע לי השיעורים שלו היו מלאים.
ואולי זה תלוי בתקופות. כי על עוד רמי"ם בקול תורה אומרים עליהם שלפני עשרים שנה היו השיעורים שלהם מאוד קשים, והבחורים בקושי היו מבינים, אולם אחר כך כבר שיעורים היו יותר מובנים לבחורים, ויש כמה הסברים לתופעה זאת. ואכמ"ל.
האם זה ה"מי טל"? או ה"רשימות שיעורים"? והיכן המפגש?לבי במערב כתב:
למה למע"ה א"א לכתוב בלי גזמנות פראית?! הרמי"ם בזמני היו: רמ"י שלזינגר, ר"א ארלנגר, ר"ש דויטש, ר' וולפין, ר' שטיינפלד, ר' שלום פוברסקי, רש"מ דיסקין, רי"י בורדיאנסקי (משגיח), ר' פורטנוי (לבני חו"ל), רב"צ בורדיאנסקי. ובכן... ר"א ארלנגר, אולי בעצבים של בריסק, ר' יצחק ירוחם ורמ"י שלזינגר, ג"כ אולי במוסד, כנ"ל ר' וולפין וכן ר' שטיינפלד, שהעצבים שלו היו אולי באג"מ, ר' פורטני אולי ייעץ לקנדי, היחידים, היו ר"ש דויטש כמובן, רב"צ בורדיאנסקי, ואולי רש"מ דיסקין קצת. האחרון, אם היה מעורב לא הביא את זה בכלל לישיבה, ורק הראשון כיון שהתגורר בישיבה היתה איזה אוירה סביבו. הקיצור גוזמא גדולה שנו כאן.ש. ספראי כתב:
ישיבת קול תורה בזמני הייתה סוג של 'מרכז העצבים' ההשקפתי בדורנו. שימשו בה בכהונה הרבה גדולי עולם שרי התורה, שמלבד גדלותם בתורה, היו מעורבים באין ספור נושאים ציבוריים כבדי משקל. חלק ניכר ממרביצי התורה שבקול תורה היו חברים בועדות ציבוריות שונות. לא רק המפורסמים שבהם ניהלו מערכות עולם. זכורני שבישיבה סיפרו שאחד מהרמי"ם הצעירים דאז (כיום ר"מ מבוגר וחשוב, שדעותיו ההשקפתיות נודעות המה), התבקש לעבור על ההסכם הראשון שנחתם אז בין הליכוד בראשות יצחק שמיר, לתנועת 'דגל התורה' הצעירה והלא- מנוסה. אותו ר"מ הצביע אז על כמה וכמה מוקשים שהליכוד החביא בהסכם הכתוב וראה"מ שמיר ביקש שלא יעבירו לאותו ר"מ מסמכים, כי הוא מוכשר מידי וקולט הכל...
נוטר הכרמים כתב:והנה היום, ב"ה, אין ישיבה שלא מכירים, ואין ר"מ שלא פותח ר' נחום.
פלוריש כתב:נוטר הכרמים כתב:והנה היום, ב"ה, אין ישיבה שלא מכירים, ואין ר"מ שלא פותח ר' נחום.
התחלת בביקורת על הגזמות, וסיימת בהגזמה...
[כשהייתי ספרן בישיבתנו, קניתי לביהמ"ד לראשונה את חידושי ר' נחום. שאלתי את הר"מ המרכזי אצלנו מדוע לא לומדים, וענה שמלבד שהוא מקפיד שעיקר העיסוק יהיה בגמרות ובראשונים, סיבה נוספת היא שכאשר הוא היה צעיר, עדיין ספריו לא היו בעולם, ובשנים האחרונות כשיצאו הספרים, היה זה לאחר שכבר גיבש לעצמו דרך בלימוד (שהיא שונה)]
איש_ספר כתב:נוטר מתכוון לישיבות חרדיות ושם התיאור מדויק.
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 155 אורחים