אנוסה ומפותה צריכה להמתין ג' חדשים דברי ר' יהודה רבי יוסי מתיר ליארס ולינשא מיד
טור תלגא כתב:הלא במחלוקת שנויה שם לה:אנוסה ומפותה צריכה להמתין ג' חדשים דברי ר' יהודה רבי יוסי מתיר ליארס ולינשא מיד
ואולי אין אשה מתעברת מביאה ראשונה ולכו"ע אין צריך הבחנה.
שמואל דוד כתב:כתובות ג:
תבעל להגמון תחילה כו׳
ראיתי להקשות מדוע א״צ הבחנה (עיין יבמות מא) לאחר ביאת ההגמון?
עזריאל ברגר כתב:שמואל דוד כתב:כתובות ג:
תבעל להגמון תחילה כו׳
ראיתי להקשות מדוע א״צ הבחנה (עיין יבמות מא) לאחר ביאת ההגמון?
ושמא באשת איש לא גזרו כדי שלא לעשות בניה (כ)ממזרים, אלא להשאיר "רוב בעילות אחר הבעל"?
עזריאל ברגר כתב:שמואל דוד כתב:כתובות ג:
תבעל להגמון תחילה כו׳
ראיתי להקשות מדוע א״צ הבחנה (עיין יבמות מא) לאחר ביאת ההגמון?
ושמא באשת איש לא גזרו כדי שלא לעשות בניה (כ)ממזרים, אלא להשאיר "רוב בעילות אחר הבעל"?
גימפעל כתב:כתובות דף ח
ממתי מברכים שהשמחה במעונו
אמר רב פפא מכי רמו שערי באסינתא, איני והא רב פפא איעסק לאבא מר בריה ובריך משעת אירוסין, שאני רב פפא דהוה טריח ליה,
האם יש מי שמסביר שרב פפא היה עיסוקו בשכר, ולכן היה לו תמיד שכר מוכן ?
אהרן תאומים כתב:שמואל דוד כתב:ו.
רש״י ד״ה אלו מקילין לעצמן - דבי רב שצריכים לעשות כדברי רבן אומרים שרבן התיר ונהרדעא העושים כשמואל רבן אומרים שמואל התיר
עיין חתם סופר שהעיר בשינוי הלשון שברש״י.
ע״ע פסחים ח: רש״י ד״ה בני בי רב
אפשר בטיבותך מ"מ מדויק או אף צילום מתוך הספר?
שמואל דוד כתב:ט.
רש״י ד״ה קינוי - שאמר לה אל תסתרי עם פלוני
וסתירה - שבאו עדים שנסתרה עמו אחר קינוי
יש לעיין מדוע אצל קינוי לא הזכיר שיש עדים.
ועיין בסמוך בד״ה וקינוי וסתירה - אם יש עדים שקינא לה ויש עדים שנסתרה אחר קינוי, הרי הזכיר עדים אצל שניהם.
גימפעל כתב:כתובות דף ח
ממתי מברכים שהשמחה במעונו
אמר רב פפא מכי רמו שערי באסינתא, איני והא רב פפא איעסק לאבא מר בריה ובריך משעת אירוסין, שאני רב פפא דהוה טריח ליה,
האם יש מי שמסביר שרב פפא היה עיסוקו בשכר, ולכן היה לו תמיד שכר מוכן ?
מכי רמי שערי באסינתא. יש שורין שעורים בעריבת מים להטיל שכר לצורך חופה וי''א לשם החתן והכלה זורעין שעורין בעציץ לומר פרו ורבו וצמחו כשעורים הללו: דהוה טריח ליה. מתוקנים היו לו כל צרכי חופה וסעודה:
אהרן תאומים כתב:על ביאת בת שלוש לא נאמר ממש בפירוש זה רק יוצא ממהלך הסוגיות וזה הלשון הכי מפורש שנאמר ביבמות נז אמר שמואל ומודה לי אבא בתינוקת פחותה מבת שלש שנים ויום אחד הואיל ואין לה ביאה אין לה חופה
אבל על בן תשע נאמר בסנהדרין סט אמר רבי חייא בריה דרבה בר נחמני אמר רב חסדא ואמרי לה אמר רב חסדא אמר זעירי הכל מודים בבן תשע שנים ויום אחד שביאתו ביאה פחות מבן שמנה שאין ביאתו ביאה לא נחלקו אלא בבן שמנה
שמואל דוד כתב:עיין שו״ת משנת אליעזר סימן יז אות יא:
287497FC-1BFB-462D-ACB9-C2799BC197EE.jpeg
ההוא דאמר כתב:ב,ב
רד"ה מת הוא דאינו גט - דהא לא שויא גיטא עד י"ב חדש והוא מת בתוך הזמן ומאן קא מגרש לה מהשתא אין המתים מגרשים.
ודייקו האחרונים שיש הלכה שאין המתים מגרשים, ואף בעוד שהיה מה לגרש [אישות מסוימת] אלא שאין המתים מגרשים.
וצריך ביאור שהרי האשה הותרה במיתת הבעל ושוב אין מה לגרש. [וראה בשיעורי הגר"ד פוברסקי מה שכתב בזה].
שמואל דוד כתב:יא.
רש״י ד״ה מן הנישואין - כגון שנכנסה לחופה ומת בעלה בחזקת שלא נבעלה
כתובתה מנה - אם ניסת לאחר סתם כתובתה מנה דבחזקת בעולה קיימא משנכנסה לחופה
צ״ע קצת בדברי רש״י, שמתחילה כתב שהיא בחזקת שלא נבעלה ואח״כ כתב שהיא בחזקת בעולה.
שמואל דוד כתב:ט.
רש״י ד״ה קינוי - שאמר לה אל תסתרי עם פלוני
וסתירה - שבאו עדים שנסתרה עמו אחר קינוי
יש לעיין מדוע אצל קינוי לא הזכיר שיש עדים.
ועיין בסמוך בד״ה וקינוי וסתירה - אם יש עדים שקינא לה ויש עדים שנסתרה אחר קינוי, הרי הזכיר עדים אצל שניהם.
שמואל דוד כתב:אהרן תאומים כתב:על ביאת בת שלוש לא נאמר ממש בפירוש זה רק יוצא ממהלך הסוגיות וזה הלשון הכי מפורש שנאמר ביבמות נז אמר שמואל ומודה לי אבא בתינוקת פחותה מבת שלש שנים ויום אחד הואיל ואין לה ביאה אין לה חופה
אבל על בן תשע נאמר בסנהדרין סט אמר רבי חייא בריה דרבה בר נחמני אמר רב חסדא ואמרי לה אמר רב חסדא אמר זעירי הכל מודים בבן תשע שנים ויום אחד שביאתו ביאה פחות מבן שמנה שאין ביאתו ביאה לא נחלקו אלא בבן שמנה
נדה דף מד:
מתני' בת שלש שנים ויום אחד מתקדשת בביאה כו׳ פחות מכן כנותן אצבע בעין. ועיין דף מה. שהוא הלכה למשה מסיני.
והיה אפשר לומר שאצל קטנה זה מציאותי (אף אם אין זה הלכה למשה מסיני) משא״כ בקטן זה דין, ואף אם במציאות שיבר בתוליה, מ״מ אין לו דין ביאה. אולם עיין רשב״א ״אין ביאתו ביאה ואינו מגיע לבתולים ולא בטל חינה״ וצ״ע בזה.
שמואל דוד כתב:כתובות יז.
ר' אבהו כי הוה אתי ממתיבתא לבי קיסר נפקן אמהתא דבי קיסר לאפיה ומשרין ליה הכי רבא דעמיה ומדברנא דאומתיה בוצינא דנהורא בריך מתייך לשלם
ק״ק מדוע לא חששו משום קול אשה?
ועיין דף יז: דרדוגי מישחא וכתב רש״י הנשים נותנים שמן בראש התלמידים ושפות.
ק״ק מדוע ליכא חששו משום נגיעה בערוה. ואולי אמותיהן של התלמידים עשו כן.
הרי מפורש שהאם שפה השמן. לגבי "יתמא", עיין רש"י.אמר ליה רב פפא לאביי: משחא דחפיפותא קאמר מר? אמר ליה: יתמא, לא עבדא לך אמך דרדוגי משחא ארישא דרבנן בשעת מעשה?
ירושלמי, וכהן מניח את ידו תחתיה, ואין הדבר כיעור, מניח מפה, ואינו חוצץ, מביא כהן זקן, ואפילו תימא כהן ילד, שאין יצר הרע מצויה לשעה וכו'
שמואל דוד כתב:כא:
איקלע רבנאי אחוה דר' חייא בר אבא למזבן שומשמי ואמר הכי אמר שמואל עד ודיין מצטרפין
ראיתי לאחד ששאל מדוע נקט הגמרא שאיקלע למזבן שומשמי.
וחשבתי לתרץ שהגמ׳ מספר כן להגיד שבחו שאפילו בשעת שהלך לסחורה עסק בתורה.
שמואל דוד כתב:כב.
ומעשה נמי באשה אחת גדולה שהיתה גדולה בנוי וקפצו עליה בני אדם לקדשה ואמרה להם מקודשת אני לימים עמדה וקידשה את עצמה אמרו לה חכמים מה ראית לעשות כן אמרה להם בתחלה שבאו עלי אנשים שאינם מהוגנים אמרתי מקודשת אני עכשיו שבאו עלי אנשים מהוגנים עמדתי וקדשתי את עצמי
יש לדקדק בשינוי הלשון, קפצו - באו.
ואולי יש לומר שהאנשים שאינם מהוגנים ״קפצו״ לקדשה משום שגדולה היתה בנוי, אבל כשהיא מספרת המעשה אמרה בלשון נקיה.
ועיין בהמאירי: ומעשה באחת שאמרה מקדשת אני ולימים קדשה עצמה ואמרו לה חכמים מה ראית אמרה להם תחלה היו ״קופצים״ עלי בני אדם שאינן מהוגנים לי אמרתי להם מקדשת אני עכשו ״שבאו״ לי בני אדם המהוגנין לי עמדתי וקדשתי את עצמי
ומדויק היטב שאצל האנשים שאינם הגונים נקט לשון קפצו ואצל המהוגנים נקט לשון באו ודו״ק
אם סיימה הדיבור בלשון יחיד: "עכשיו שבא הגון לי", הלא לא שייך לומר "עכשיו שקפץ הגון לי".כי האי מעשה דאשה אחת שהיתה גדולה בנוי וקפצו עליה בני אדם לקדשה ואמרה להם מקודשת אני לימים עמדה וקידשה עצמה אמרו לה חכמים מה ראתה אמרה להם בתחלה קפצו עלי בני אדם שאינן מהוגנין לי אמרתי מקודשת אני עכשיו שבא הגון לי עמדתי וקידשתי את עצמי.
שמואל דוד כתב:כב.
א"ר אסי מנין להפה שאסר הוא הפה שהתיר מן התורה כו׳
מדוע לא שאל כן בריש פירקין?
הרי הוא מעניין משנתינו ממש:שנאמר: את בתי נתתי לאיש הזה לאשה, לאיש - אסרה, הזה - התירה.
ר"ל שהפה שאסר באיסור א"א הוא הפה שהתיר איסור א"א, משא"כ בריש פירקין.האשה שאמרה אשת איש הייתי וגרושה אני - נאמנת, שהפה שאסר הוא הפה שהתיר.
אהרן תאומים כתב:דף כט.
במשנה - הבא על הגיורת ועל השבויה ועל השפחה שנפדו ושנתגיירו ושנשתחררו פחותות מבנות שלש שנים ויום אחד
יש לעיין בשינוי הסדר פתח ב- גיורת שבויה שפחה, וסיים (שבויה)שנפדו, (גיורת)שנתגיירו, (שפחה)שנשתחררו,
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 20 אורחים