מאיר סובל כתב:באיסורא אתי לידיה של בעל המונית ונתחייב בהשבה? על מטבע של כסף שאין בו סימן? ואדם עשוי למשמש? האומנם?
ועוד, לדבריך, המוצא בחנות מן התיבה ולחוץ במקום שמסתובבים הקונים שאין לתלות שנפל מבעל החנות והרי אלו שלו, שנפסק שאין לבעל החנות קנין חצר בזה. יהיה דין לחלק בין מוצא באמצע או סוף היום, לבין מוצא בתחילת היום שיהיה מוכח שאבד אמש ובנתיים ננעלה החנות וזכה בעל החנות בקנין חצר. ולא זוכר מישהו שפוסק לחלק בין מוצא במשך היום למוצא בבוקר.
אריה מרדכי כתב:ישנם אופנים שיש לחוש שהוא באיסורא אתא לידיה של בעל המונית ונתחייב בהשבה, כך שהנוסע שימצא למחרת אסור לו לזכות בזה.
ביקורת תהיה כתב:אריה מרדכי כתב:ישנם אופנים שיש לחוש שהוא באיסורא אתא לידיה של בעל המונית ונתחייב בהשבה, כך שהנוסע שימצא למחרת אסור לו לזכות בזה.
טעות! לעולם אין מתחייב בהשבה עד שימצאנו. ואדרבה, מהטעם דבאיסורא אתא לידיה זכה בו זה שמצאו ברשותו לאחר מכן.
אש משמים כתב:למה אינה משתמרת? וכי אדם שיארח בביתו הרבה אורחים חצרו לא משתמרת בכך??
ביקורת תהיה כתב:הדבר תלוי בשני מהלכים של הרא"ש בפרק אלו מציאות:
א. על הא ד'מצא בכותל ישן הרי אלו שלו' כתב הרא"ש וז"ל: וכי תימא תקנה ליה חצירו אחר שנתייאשו ישראל, לא עדיפא חצירו מידו, דאילו בא לידו קודם יאוש תו לא קני הואיל ובאיסורא אתא לידיה, הלכך חצירו נמי בכי האי גוונא לא קניא ליה.
ולפי זה גם בנידון דידן, הואיל והמטבע בא אל המונית קודם שמשמש האובד בכיסו, לא קניא ליה לבעל המונית, והרי הוא של המוצאו.
ב. על הא ד'מצא בחנות הרי אלו שלו' כתב הרא"ש וז"ל: וחצירו לא קנתה, דלא סמכה דעתיה כיון דרבים נכנסין ויוצאין. ואפילו איתיה בחנות לא מהני עומד בצד חצירו אלא היכא דמצי לשומרו ויכול לעכב שלא יטלוהו אחרים, אבל הכא כיון דלא ידע דאיתיה שם ורבים מצויין שם לא קניא ליה חצירו.
ולפי זה בנידון דידן, בעל המונית קנה את המטבע בקנין חצר, כי אין מונית בגדר מקום שרבים נכנסין ויוצאין, וגם כל שטח המונית נמצא תחת השגחתו ופיקוחו של בעל המונית.
עזריאל ברגר כתב:מונית לכאורה איננה חצר אלא כלי.
ביקורת תהיה כתב:עזריאל ברגר כתב:מונית לכאורה איננה חצר אלא כלי.
להזכירך דבר משנה: הַזּוֹרֵק גֵּט לְאִשְׁתּוֹ לְתוֹךְ חֵיקָהּ אוֹ לְתוֹךְ קַלְתָּהּ, הֲרֵי זוֹ מְגוֹרֶשֶׁת:
עזריאל ברגר כתב:ע"פ דיני קנין כלי, שאיננו זהה לקנין חצר כלל.
ביקורת תהיה כתב:עזריאל ברגר כתב:ע"פ דיני קנין כלי, שאיננו זהה לקנין חצר כלל.
שותא דמר לא ידענא.
עזריאל ברגר כתב:ביקורת תהיה כתב:עזריאל ברגר כתב:ע"פ דיני קנין כלי, שאיננו זהה לקנין חצר כלל.
שותא דמר לא ידענא.
כליו של אדם קונה לו, אבל שם לא הולכים לפי כללי "חצר המשתמרת" אלא לפי "מקום שיש לו רשות להניחו".
מאיר סובל כתב:הדין האחרון הוא מגמרא או מסברא?
מאיר סובל כתב:המציאות היא שלמונית מותר לנסוע על כביש, וזהו יעוד הכביש, לנוע עליו במכוניות. דהיינו מכונית בנסיעה היא רשות פרטית קטנה בתוך רשות הרבים הגדולה במצב שיש לה רשות להיות שם. וא"כ לגבי קנין חצר אין חסרון מצד הרשות החיצונה כי אין כאן רשות המונעת קנין. וכל השאלה היא מצד משתמרת, משתמרת לדעתו, סמוך לה, בתוכה, עשוי לימצא או אינה עשויה לימצא, וכו'.
אבל מצד שזה נע על גלגליו ולא נח בחניה המיועדת היכן מצאנו שזה חסרון? מגמרא או מסברא?
עזריאל ברגר כתב:כל זמן שהמונית בנסיעה היא במקום שאין לו רשות להניחה.
מאיר סובל כתב:לא דומה כלל ועיקר לכליו של אדם ברה"ר, שמותר לו להחזיק ביד ולא מיועד להנחה עג"ק.
אבל הנסיעה של המכונית היא עג"ק, לכך היא מיועדת ומותר לה שימוש זה, לא מוכרח שיש חסרון בעובדה שזה בתזוזה ואין לו לעצור. למעשה בעת התזוזה זה מונח עג"ק ברשות כולם והסכמתם. למה שלא יקנה ככלי בסימטא שמותר לכולם להניח שם?
ובלא"ה הרי מותר לעצור בשוליים סמוך למדרכה, שם זה לא צידי רה"ר ולא סימטא. וה"נ יקנה באמצע הכביש דמאי שנא.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 207 אורחים