יש"כ. הגר"ז אכן מחלק בין מוקצה לגזירת כלים, וכנ"ל. אמנם בפסקי הריא"ז מבואר דס"ל דתקנת נחמיה היא גם על טלטול אבנים. אולי הוא סבר דאמנם כל ענין המוקצה נתקן כחובה גמורה על כולם רק ע"י נחמיה, ואעפ"כ שלמה המלך כבר נהג כך מעיקרא, ולא טלטל מתים בשבת, (ומסתמא גם לבש בגדי שבת, אף שזה מוזכר רק בישעי', ועוד כיו"ב, וכמש"כ לעיל "יתכן לומר גם שיש תקנות שהיו להם כמה שלבים, תקנו ונשתכחו וחזרו ויסדום, או שנהגו כך מקצת העם וחזרו ותקנום כחובה גמורה על כולם").סגי נהור כתב:לגבי מוקצה מצינו שני זמנים, שהאיסור לטלטל דבר שאינו ראוי בשבת נהג כבר בימי דוד המלך (שבת ל, ב) וטלטול כלי שמלאכתו להיתר שלא לצורך נאסר בימי נחמיה בן חכליה (שם קכג, ב, ר"ן ושה"ג שם). וראה שוע"ר סי' שח סעיפים טז-יז.
דרומי כתב:כמדומני שהדברים כתובים בספר 'לקוטי תורה' לבעל התניא, ואינו תחת ידי כרגע.
עושה חדשות כתב:א. דוקא לגבי גזירת שמא יעבירנו (על הזאה בשבת) נקט הסמ"ג שהיא קדומה כבר מזמן משה ונזכרת בתושב"כ.
והחלק הרביעי: הם הדינים שתִקנו הנביאים והחכמים בכל דור ודור, לעשותם סְיָג לתורה. ועליהם צִוָּה הקדוש ברוך הוא לעשותם במאמר כללי (ויקרא יח ל): "ושמרתם את משמרתי", ובאה בו הקבלה (יבמות כ"א ע"א): "עשו משמרת למשמרתי". והחכמים יקראו אותם "גזֵרות".
ולפעמים תִפול בהם מחלוקת, לפי שחכם אחד ראה לגזור כך והאחר לא ראה. והִרבה התלמוד לומר: "רבי פלוני גזר משום כך וכך, ורבי פלוני לא גזר". וזה כמו כן סִבה מסִבת המחלוקות. הלא תראה בשר עוף בחלב הוא גזֵרה מדרבנן להרחיק מן העבֵרה, ולא נאסר בתורה אלא בשר בהמה טהורה. אבל אסרו חכמים בשר עוף כדי להרחיק מן העבֵרה. ויש מהם מי שלא ראה לגזור גזֵרה זו, שהרי שרבי יוסי הגלילי היה מתיר לאכול בשר עוף בחלב, וכל אנשי עירו היו אוכלים אותו, כמו שנִתפרסם בתלמוד (שבת ק"ל ע"א).
עושה חדשות כתב:יש"כ.
בעיון בדף האחרון במאמר של הרב סטל אפשר למצוא כמה מקורות חשובים לענין של יסדו ונשתכח וחזרו ותקנו וכו'.
הרב יבנה, אין לי חבילת מכון ירושלים, מה יש אצל שציפנסקי בנוגע ל'סתם' תקנה דרבנן שלא נזכרה בפירוש מי תיקנה?
עושה חדשות כתב:הרב יבנה, אין לי חבילת מכון ירושלים, מה יש אצל שציפנסקי בנוגע ל'סתם' תקנה דרבנן שלא נזכרה בפירוש מי תיקנה?
אנשי כנסת הגדולה תקנו להם לישראל ברכות ותפלות קדושות והבדלות
עמד רבי יוחנן בן נורי על רגליו ואמר מה יעשו אנשי בבל שאין להם אלא שמן שומשמין, ומה יעשו אנשי מדי שאין להם אלא שמן אגוזים, ומה יעשו אנשי אלכסנדריא שאין להם אלא שמן צנונות, ומה יעשו אנשי קפוטקיא שאין להם לא כך ולא כך אלא נפט אלא אין לך אלא מה שאמרו חכמים [במתניתין - רש"י] אין מדליקין (שבת כו.)
סגי נהור כתב:יעויין גם באנצ"ת ערך גזירה (תקלב ואילך).
המאמר הג' שיעשו סייג לתורה שעד אותו זמן לא היו עושין סייג לאסור את המותר מחשש שמא יבואו לידי איסור ומתוך כך תמיד היו באים לגוף העבירות כמו שמצינו להם בנשואי נשים נכריות בס' עזרא ובחלול שבת ובכמה דברים ועתה בגלות בבל התחילו לעשות תקנות וגדרים לקדש עצמן במותר להם שלא ליגע באיסור תורה
כעת ראיתי כעי"ז בקובץ תשובות להגריש"א ח"ה סי' נט.עושה חדשות כתב:יש"כ. הגר"ז אכן מחלק בין מוקצה לגזירת כלים, וכנ"ל. אמנם בפסקי הריא"ז מבואר דס"ל דתקנת נחמיה היא גם על טלטול אבנים. אולי הוא סבר דאמנם כל ענין המוקצה נתקן כחובה גמורה על כולם רק ע"י נחמיה, ואעפ"כ שלמה המלך כבר נהג כך מעיקרא, ולא טלטל מתים בשבת, (ומסתמא גם לבש בגדי שבת, אף שזה מוזכר רק בישעי', ועוד כיו"ב, וכמש"כ לעיל "יתכן לומר גם שיש תקנות שהיו להם כמה שלבים, תקנו ונשתכחו וחזרו ויסדום, או שנהגו כך מקצת העם וחזרו ותקנום כחובה גמורה על כולם").סגי נהור כתב:לגבי מוקצה מצינו שני זמנים, שהאיסור לטלטל דבר שאינו ראוי בשבת נהג כבר בימי דוד המלך (שבת ל, ב) וטלטול כלי שמלאכתו להיתר שלא לצורך נאסר בימי נחמיה בן חכליה (שם קכג, ב, ר"ן ושה"ג שם). וראה שוע"ר סי' שח סעיפים טז-יז.
עושה חדשות כתב:כעת ראיתי כעי"ז בקובץ תשובות להגריש"א ח"ה סי' נט.עושה חדשות כתב:יש"כ. הגר"ז אכן מחלק בין מוקצה לגזירת כלים, וכנ"ל. אמנם בפסקי הריא"ז מבואר דס"ל דתקנת נחמיה היא גם על טלטול אבנים. אולי הוא סבר דאמנם כל ענין המוקצה נתקן כחובה גמורה על כולם רק ע"י נחמיה, ואעפ"כ שלמה המלך כבר נהג כך מעיקרא, ולא טלטל מתים בשבת, (ומסתמא גם לבש בגדי שבת, אף שזה מוזכר רק בישעי', ועוד כיו"ב, וכמש"כ לעיל "יתכן לומר גם שיש תקנות שהיו להם כמה שלבים, תקנו ונשתכחו וחזרו ויסדום, או שנהגו כך מקצת העם וחזרו ותקנום כחובה גמורה על כולם").סגי נהור כתב:לגבי מוקצה מצינו שני זמנים, שהאיסור לטלטל דבר שאינו ראוי בשבת נהג כבר בימי דוד המלך (שבת ל, ב) וטלטול כלי שמלאכתו להיתר שלא לצורך נאסר בימי נחמיה בן חכליה (שם קכג, ב, ר"ן ושה"ג שם). וראה שוע"ר סי' שח סעיפים טז-יז.
אי נושא ונותן בחנותו בכלל מחלל שבת ויו"ט הוא הרי הוא ככל מחללי שבת באיסורי' הכתובי' בקרא כמ"ש הרמב"ן פ' אמור בפסוק שבתון זכרון תרועה ע"ש וז"ל הרמב"ן שנצטוינו מן התורה להיות לנו מנוחה ביום טוב אפי' מדברי' שאינן מלאכה לא שיטרח כל היום למדוד התבואות ולשקול הפירות והמתנות ולמלא החביות יין ולפנות הכלים וגם האבנים מבית לבית וממקום למקום ואם היתה עיר מוקפת חומה ודלתות נעולות בלילה יהיו עומסים על החמורים ואף יין וענבים ותאנים וכל משא יביאו בי"ט ויהי' השוק מלא לכל מקח וממכר ויהי' החנות פתוח והחנוני מקיף והשולחנים על שולחנים והזהובים לפניהם ויהי' הפועלי' משכימי' למלאכתן ומשכירים עצמם כחול לדברים אלו וכיוצא בהן והותרו הימים הטובים האלו ואפי' השבת עצמה שבכל זה אין בהם משום מלאכה לכך אמרה תורה שבתון שיהי' יום שביתה ומנוחה ולא יום טורח מלאכה וכן מורה לשון רמב"ם פרק כ"א מהלכו' שבת ע"ש:
והוא מקרא מפורש בנחמי' קפיטל י"ג [ועמ"ש חי' רשב"א פ"ק דיבמו' בשם מורי רבינו יונה דבלאו דמחמר לית בי' עשה דשבות אלא במלאכה דאית בי' חיוב מיתה ע"ש אין זה סתירה לדרמב"ן דרמב"ן מיירי ממלאכת של טורח ואותן אין בהם אלא עשה ואמנם אותן שהי' במקדש ואינן של טורח וחייבים עליהם סקילה אותן ישנם גם כן בכלל עשה דשבות ומהנך ממעט רבינו יונה מחמר אבל אם יש בו טורח ומניעת מנוחה פשיטא כדברי רמב"ן] בימים ההם ראיתי ביהודה וגו' והצירים ישבו בה מביאים דג וכל מכר ומוכרים לבני יהודה וירושלים ואריבה את חורי יהודה ואומרה להם מה הדבר הרע הזה אשר אתם עושים ומחללים את יום השבת הלא כה עשו אבותיכם ויבא אלוקינו עלינו את כל הרעה הזאת ואתם מוסיפים חרון על ישראל לחלל את השבת ויהי כאשר צללו שערי ירושלים לפני השבת ואומרה ויסגרו הדלתות וגו' וילינו הרוכלים ומוכרי כל ממכר מחוץ לירושלים פעם ושתים ואעידה בם ואומרה אליהם מדוע אתם לנים נגד החומה אם תשנו יד אשלח בכם מן העת ההוא לא באו בשבת ואומרה ללוים אשר יהי' מטהרים ובאים ושומרים השערים לקדש את יום השבת גם זאת זכרה לי אלקי וחוסה עלי כרוב חסדיך ע"כ דברי נחמי' הרי קמן דיושב בחנות ומוכר ולוקח הוא מחלל שבת במה שכ' בפירוש האמנם נמצא בדברי חכמי התלמוד מקח וממכר בשבת אסור מדרבנן ועיי' תי"ט משנה וי"ו פ"ג דביצה והיינו באקראי ליקח דבר מחבירו דבר מאכל או שום דבר בארעי ואקראי זה אינו בכלל דברי נחמי' הנ"ל ואסרוהו התלמודים אבל הקובע מו"מ ופותח חנותו בשבת ושוכר ומשכיר הרי הוא מחלל שבת בפרהסיא.
מעט דבש כתב:הר"י ענבל, ישורון לז:
אמנם בשו"ת חתם סופר (חלק ה', השמטות סימן קצה) כתב:אי נושא ונותן בחנותו בכלל מחלל שבת ויו"ט הוא הרי הוא ככל מחללי שבת באיסורי' הכתובי' בקרא כמ"ש הרמב"ן פ' אמור בפסוק שבתון זכרון תרועה ע"ש וז"ל הרמב"ן שנצטוינו מן התורה להיות לנו מנוחה ביום טוב אפי' מדברי' שאינן מלאכה לא שיטרח כל היום למדוד התבואות ולשקול הפירות והמתנות ולמלא החביות יין ולפנות הכלים וגם האבנים מבית לבית וממקום למקום ואם היתה עיר מוקפת חומה ודלתות נעולות בלילה יהיו עומסים על החמורים ואף יין וענבים ותאנים וכל משא יביאו בי"ט ויהי' השוק מלא לכל מקח וממכר ויהי' החנות פתוח והחנוני מקיף והשולחנים על שולחנים והזהובים לפניהם ויהי' הפועלי' משכימי' למלאכתן ומשכירים עצמם כחול לדברים אלו וכיוצא בהן והותרו הימים הטובים האלו ואפי' השבת עצמה שבכל זה אין בהם משום מלאכה לכך אמרה תורה שבתון שיהי' יום שביתה ומנוחה ולא יום טורח מלאכה וכן מורה לשון רמב"ם פרק כ"א מהלכו' שבת ע"ש:
והוא מקרא מפורש בנחמי' קפיטל י"ג [ועמ"ש חי' רשב"א פ"ק דיבמו' בשם מורי רבינו יונה דבלאו דמחמר לית בי' עשה דשבות אלא במלאכה דאית בי' חיוב מיתה ע"ש אין זה סתירה לדרמב"ן דרמב"ן מיירי ממלאכת של טורח ואותן אין בהם אלא עשה ואמנם אותן שהי' במקדש ואינן של טורח וחייבים עליהם סקילה אותן ישנם גם כן בכלל עשה דשבות ומהנך ממעט רבינו יונה מחמר אבל אם יש בו טורח ומניעת מנוחה פשיטא כדברי רמב"ן] בימים ההם ראיתי ביהודה וגו' והצירים ישבו בה מביאים דג וכל מכר ומוכרים לבני יהודה וירושלים ואריבה את חורי יהודה ואומרה להם מה הדבר הרע הזה אשר אתם עושים ומחללים את יום השבת הלא כה עשו אבותיכם ויבא אלוקינו עלינו את כל הרעה הזאת ואתם מוסיפים חרון על ישראל לחלל את השבת ויהי כאשר צללו שערי ירושלים לפני השבת ואומרה ויסגרו הדלתות וגו' וילינו הרוכלים ומוכרי כל ממכר מחוץ לירושלים פעם ושתים ואעידה בם ואומרה אליהם מדוע אתם לנים נגד החומה אם תשנו יד אשלח בכם מן העת ההוא לא באו בשבת ואומרה ללוים אשר יהי' מטהרים ובאים ושומרים השערים לקדש את יום השבת גם זאת זכרה לי אלקי וחוסה עלי כרוב חסדיך ע"כ דברי נחמי' הרי קמן דיושב בחנות ומוכר ולוקח הוא מחלל שבת במה שכ' בפירוש האמנם נמצא בדברי חכמי התלמוד מקח וממכר בשבת אסור מדרבנן ועיי' תי"ט משנה וי"ו פ"ג דביצה והיינו באקראי ליקח דבר מחבירו דבר מאכל או שום דבר בארעי ואקראי זה אינו בכלל דברי נחמי' הנ"ל ואסרוהו התלמודים אבל הקובע מו"מ ופותח חנותו בשבת ושוכר ומשכיר הרי הוא מחלל שבת בפרהסיא.
בברכה המשולשת כתב:כמדומני שיש לקדוש הרב איתם הנקין הי"ד מאמר בכה"ע המעיין על דברי הרמב"ן הללו ופסיקתם להלכה למעשה ע"י רבים מרבותינו האחרונים.
הכתב והמכתב כתב:אציין באותו ענין מרגניתא טבא בטעם שמצינו שבמשך הדורות נתקנות ונתרבו גזרות דרבנן שלא היו בדורות הקודמים.
וז"ל הספורנו בהקדמתו על התורה:
אמנם התמעט פרי החג עד שבעה הורה על היות ידיעת החלק העיוני הולכת ומתמעטת בהמון עד מוצאי שביעית שבן דוד בא. והכבשים היו כפל בו ממה שהיו בשאר המועדות להורות כי יוכפל בהמון עסק הכוונה השנית ברוב קרבנותם ובגזרות דרבנן במעט הבטה אל הכוונה הראשונה
מעט דבש כתב:אולי זה (ספורנו, כוונות התורה פרק יג):
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 63 אורחים