תם מה הוא אומר כתב:האם לא אמר תחנון ביום העצמאות?
פרנקל תאומים כתב:הגר''י זי''ע היה בימי נעוריו ידיד נפש של הגרא''א קפלן (''בעקבות היראה''), שניהם היו בעלי נפש גדולים והיתה ביניהם קירבה עזה. ישנם בכתובים דברים שרשם לעצמו הגרא''א קפלן בימי שחרותו בהם הוא מבטא את השמחה שמלאה אותו בראותו מרחוק את חברו ''יחזקאל'' מתקרב ובא. אינני זוכר אם הודפס ב''בעקבות היראה'' או בספר הזיכרון (או גם שניהם).
כדי לבצע את ההחלטה למעשה, נבחר ר' יחזקאל סרנא, חתנו של ר' משה מרדכי, ממעולי תלמידי רנ"צ שהצטיין באישיותו המוסרית, בגדלותו התורנית ובסגולותיו המעשיות. הוא נסע מיד לארץ ישראל לתור מקום לישיבה ולהשיג רשיונות, שנקראו אז סרטיפיקטים, לעליית התלמידים. בעזרתו של ר' מאיר ברלין, שפעל בשעתו כנשיא המזרחי וחבר ההנהלה הציונית, הצליח להשיג מהנציב העליון מאה סרטיפיקטים מיוחדים למטרה זו ... בחודש אלול תרפ"ד, הגיעו לחוף יפו עפ"י הסרטיפיקטים עשרת התלמידים הראשונים שעברו מיד לחברון, והישיבה הוקמה. פעולה זו בוצעה בזריזות למופת, במשך תקופה של ירחים אחדים, והכל סודר בהצלחה יתרה (תנועת המוסר ג, עמ' 90; יש להעיר כי במאמרו בספר אחר האסף, עמ' קמח, השמיט הרב כץ את חלקה של תנועת המזרחי בהקמת הישיבה בא"י).
חשבתי חבל על דאבדין ולא משתכחין, כי הי' לי ידיד גדול, שהי' אדם גדול, והוא הר"ב [הרב בר-אילן] זלה"ה, ומעולם לא העלמתי דעותי ממנו, וכמה שנים הי' לנו ריב ממש, ובכל זאת לא אך שלא נפגמה במשהו יחסו להיה"ק שהי' חסידה ממש והי' מלא פי' תהלתה, אלא שלא נפגמה כלל וכלל ידידותנו הנאמנה וקיימנו בעצמנו תמיד את והב בסופה, וכמאמר חז"ל.
חלמישצור כתב:י
תודה הרב השומע ומשמיע. בהקשר זה חשוב להזכיר את אגרתו "לאחד מראשי המזרחי", בספר הזכרון 'אחר האסף', עמ' תרסח-תרע, שם מבהיר היטב ובישירות את עמדתו ביחס למזרחי בשנת תשי"א, והיא בהחלט תואמת את עדות סבך שיחי', וגם מובע שם הסבר מדוע שינה דעתו והפך ל'אגודא"י' אחר חצי יובל של אי-מעורבות פוליטית. מעניין אפוא להזכיר שמי שהעלה את ישיבת חברון והרב סרנא היו דווקא אנשי המזרחי בארץ:כדי לבצע את ההחלטה למעשה, נבחר ר' יחזקאל סרנא, חתנו של ר' משה מרדכי, ממעולי תלמידי רנ"צ שהצטיין באישיותו המוסרית, בגדלותו התורנית ובסגולותיו המעשיות. הוא נסע מיד לארץ ישראל לתור מקום לישיבה ולהשיג רשיונות, שנקראו אז סרטיפיקטים, לעליית התלמידים. בעזרתו של ר' מאיר ברלין, שפעל בשעתו כנשיא המזרחי וחבר ההנהלה הציונית, הצליח להשיג מהנציב העליון מאה סרטיפיקטים מיוחדים למטרה זו ... בחודש אלול תרפ"ד, הגיעו לחוף יפו עפ"י הסרטיפיקטים עשרת התלמידים הראשונים שעברו מיד לחברון, והישיבה הוקמה. פעולה זו בוצעה בזריזות למופת, במשך תקופה של ירחים אחדים, והכל סודר בהצלחה יתרה (תנועת המוסר ג, עמ' 90; יצויין כי במאמרו בספר אחר האסף, עמ' קמח, השמיט הרב כץ את חלקה של תנועת המזרחי בהקמת הישיבה בא"י).
חלמישצור כתב:ראשית, איננו חלוקים. כוונתי שמבאר מדוע שינה את דעתו משכבר וחתם על כרוז תמיכה פומבי באגודת ישראל אחר ששנים לא עסק בזה, וכלשונו "אכן יש לשאול מה ראיתי על ככה דוקא עכשיו להיות לאגודאי רשמי, ולמה שתקתי עד עכשיו זה יותר מחצי יובל שנים". הוא מציין את עובדת חברותו במועצת גדולי התורה, אך מדבריו עולה שלא עסק בענייניה הפוליטיים. לחברות בתנועה רמות שונות ולהן משמעויות ציבוריות שונות.
שנית, הלא זה תורף העניין. המזרחי טען שעל מנת למקסם את כוחה היהדות הדתית, עליה להשתלב כמפלגה במערכת הציונית החילונית, וכך לקבל מה שניתן לקבל. לגישה הפרקטית הזו היו הצלחות. פשיטא שמי שנעזר בכוחה של המזרחי אין משמעות הדבר שהזדהה עם תפיסתה הפוליטית (כבר הזכרתי באשכול אחר את העלאת ישיבת נובהרדוק בידי הראי"ה והמזרחי בוורשה). ביחס לראי"ה, ובעצם לרבנות הראשית, עיקר ההרשאות שהיו לו היו להעלאת רבנים. לפי עדות מזכיר הרבנות הראשית רש"א ובר, הרה"ר העלתה ארצה בימי המנדט כ-3,000 רבנים ומשפחותיהם עמם.
נוטר הכרמים כתב:רבותי, מרתקים במיוחד יחסיו של רי"ח סרנא זצ"ל עם אגו"י והמזרחי, וכפה"נ זו פרשיה מורכבת במיוחד.
אבל כמדומני שזה פן מאוד צדדי באישיותו הרבגונית והזיוותנית של ר' חצק'ל זצ"ל.
אין ספק שמבחינה היסטורית ההשפעה של ר' חצק'ל, בפרט לאחר פטירת הסבא מסלבודקה זצ"ל היתה כבירה,
ב'גדלות האדם', ברוממות, באפיקים הרחבים, ובהכל.
והוא הטביע חותם לדורות על 'חברון' ובנותיה, ובעצם על כולנו במדה כזאת או אחרת.
אשכול כזה, לבינתיים, הוא קצת בזיון, לטעמי. במחילה.
ואין לי מה לתרום כרגע, לדאבוני, למרות ששמעתי עליו רבות במשך השנים.
כחלמישצור כתב:עוד שתי תמונות מהספר רבנו - אלבום תמונות מהרצי"ה קוק. הראשונה מהנחת אבן הפינה לישיבת חברון, תשכ"ג. משמאל לימין: רבנו זצ"ל (נואם), ר' יחזקאל אברמסקי, ר' יצחק נסים, ר' משה חברוני, ר' בצלאל ז'ולטי (מאחור) ור' זלמן סורוצקין
השנייה מהאירוע שנזכר לעיל בהיכל שלמה, תשכ"ד: ר' יחזקאל ור' צבי יהודה קוק (וכפי שהזכרתי כאן)
עוד שני תצלומים מר' יחזקאל שם, עמ' 74 [הנחת אבן פינה לישיבת מרכז הרב, תש"ך] ועמ' 211 [מסיבת הודיה אחרי מלחמת ששת הימים בכיכר מנורה, תשכ"ז]
מי שקבע את הטון היה בעיקר מרן הגאון רבי יחזקאל סרנא זצ"ל, הוא שימש כרוח החיה והיה מעורב בפעילות לכל פרטיה. זכורני כי באותם ימים שטרם ההפגנה הגדולה שנהלנו במוקדים השונים של המיסיון, רבי יחזקאל שהה בבית החולים 'הדסה - עין כרם'. והנה באחד הימים קוראת לי רעייתו של הגאון הגדול רבי שמחה זיסל ברוידא זצ"ל, ומספרת כי הגיעה עתה מביקור אצל הדוד, הוא ביקש ממנה שתמסור לי כי הוא מבקש שאעלה אליו. עשיתי כמצוותו, הוא התעניין לשלומי וביקש לדעת מה קורה אצלנו בפעילים, אלו דברים עומדים עתה על הפרק, עדכנתי אותו בנוגע לתכנית ההתפרצות למוקדי המיסיון. 'אתם צודקים', אמר לי, 'זה מה שעליכם לעשות'. כך למעשה קבלנו את הסכמתו לפעילות.
עם שוך הקרבות, החלה המערכה המשפטית, גייסנו לטובתנו את עורך הדין שמואל תמיר, שהיה אז, בשיא גדולתו בעקבות היותו מעורב במשפט קסטנר ...
בעקבות המעצרים הרבים, נקראו ראשי הישיבות לאסיפה דחופה, במהלכה נשמעו דברים קשים על כך שאיננו נוטלים עצה מן הזקנים, וכי אנו פועלים בצורה שמסכנת את הישיבות, ומכאן, אל גיוסינו לצבא, הדרך קצרה. מי שנחלץ לעזרתנו, היה רבי יחזקאל, אשר נטל על עצמו את האחריות ליציאתנו אל הפעילות: ידעתי על תכניתם מראש, אמר, והסיר את חרון האף מעלינו.
בסיומו של המשפט שהתנהל במשך חודשים רבים, נגזרו עונשי מאסר בדרגות שונות על רבים ממשתתפי ההפגנות, אותם נשלחו לרצות בבית המאסר תל-מונד.
באחד הימים, קורא לי רבי יחזקאל ואומר: צריך למסור להם שיעור, תערוך בירור עם הנהלת הכלא מתי ניתן להגיע. ביום האמור עליתי לביתו בשעת בוקר מוקדמת והמתנתי ליציאה, אותו יום היה ביתו עמוס פעילות ויציאתנו התעכבה, לקראת הצהרים החלו להגיע טלפונים בהולים מרב בית המאסר: 'עוד לא יצאתם? תיכף אנחנו סוגרים', שאל וביקש לזרזנו. הטלפונים לא הרפו, ואולם רבי יחזקאל בשלו, בשלב מסוים הגיע לביתו הגאון רבי צבי מלצר מרחובות, וכששמע להיכן מועדות פניו, ביקש להצטרף אליו. השעות נוקפות, הטלפון אינו חדל מלצלצל - 'איזה חילול השם יהיה', נשמע הקול מעבר לקו. בשלב זה התחלתי גם אני לגלות חוסר סבלנות, מה אתה אומר, פונה אלי רבי יחזקאל, הבחורים רוצים לשמוע שיעור, ואתה חושש שנבוא והכל יהיה סגור? 'אל דאגה, נגיע לשם, אתה תיגש למושבה הסמוכה תביא משם 'פוטגרפצ'יק' (צלם) תעשה תמונה, יראו איך שאני עומד ומחזיק את השער, רוצה להיכנס ולא נותנים לי. אבל אתה שומע, המפקד שם יותר חכם, את התענוג הזה הוא לא יתן לי, אנחנו נבוא, אתה תראה שהוא מחכה לנו, הוא כבר יביא צלם'.
אם הייתי חסיד, אומר לי ר' נחמן, הייתי אומר שיש לרבי רוח הקודש, אולם, בפועל, אכן כך בדיוק התרחשו הדברים: הגענו לשם כבר בשעת החשיכה, ירדתי מהרכב, נגשתי לש.ג. הוא הרים טלפון ותיכף הגיעה קבוצת אנשים ובראשם המפקד הבכיר מלווה בצלם, השער נפתח, הם ברכו אותנו לשלום, והוכנסנו אחר כבוד פנימה.
זה היה רבי יחזקאל, המצב במדינה ממש בער לו, ניתן לומר כי באיזה שהוא מקום הוא חי בתחושה כי המדינה מתנהלת מחדרו הצר. בהיותו בטוח בצדקת דרכו, לא נשא פנים לאיש, ולא חשש כלל מתגובות שונות של הממשל.
אחרי פתיחה מלאת התוכן ורבת הרגש של ראש ישיבת חברון הרב סרנא בה עמד על ערכו וחשיבתו של המפעל הגדול להקמת מצבת נצח לזכר המנוח [רה"י רמ"מ עפשטיין] שכל חייו היו מאמץ נפשי כביר לבסוס מפעל הישיבה ... (דואר היום, ה' תמוז תרצ"ד, עמ' 4)
נוטר הכרמים כתב:ייש"כ ל'יונת אלם' על הדברים המרתקים.
על שביתת הרעב המפורסמת נכתב בכמה וכמה ספרים, ראה למשל בספר 'אהל פרץ' על זבחים בתולדות הרב ציוני.
ממו"ר הגר"ש זצ"ל שמעתי כי נתלו שלטים בהם היה כתוב 'אם אין קמח אין המשך', משהו כזה, שהמשמעות היתה כי לא יכנסו לשיעורים שנאמרו תמיד בהמשכים אם לא יהיה אוכל.
יונת אלם כתב:בו' אלול השתא ימלאו יובל שנים לפטירת ראש ישיבת חברון מרן רבי יחזקאל סרנא זצ"ל. למרות היותו ממעמידי עולם הישיבות בדור האחרון כאן בארץ והשפעתו הרבה בציבוריות הן במוצעגה"ת, בועד הישיבות, בחינוך העצמאי ועוד, לא ידוע מספיק עליו.
גם ספר ביוגרפי ועובדות לא זכה שיצא עליו. למרות שידוע לי שבנו יחידו הגר"ח זצ"ל מאד רצה להוציא כזה ספר אבל לא אסתייעא מילתא.
אולי חכמי ורבני הפורום בפרט אלו שזכו לגדול לאור חינוכו החברונאי או אצל תלמידיו יחכימונו על דמות ענקים זו.
חלמישצור כתב:תודה הרב השומע ומשמיע. בהקשר זה חשוב להזכיר את אגרתו "לאחד מראשי המזרחי" [סביר מאוד שהוא הרב מימון], בספר הזכרון 'אחר האסף', עמ' תרסח-תרע, שם מבהיר היטב ובישירות את עמדתו ביחס למזרחי בשנת תשי"א, והיא בהחלט תואמת את עדות סבך שיחי', וגם מובע שם הסבר מדוע שינה דעתו והפך ל'אגודא"י' אחר חצי יובל של אי-מעורבות פוליטית. מעניין אפוא לדעת שמי שהעלה את ישיבת חברון והרב סרנא היו דווקא אנשי המזרחי בארץ:
מיללער כתב:שתי תמונות כנראה מגהר"י סרנא ממה שנראה בעת ביקור בארה"ב - למישהו יש מידע על תאריך וסיבת ביקורו? הגר"י נואם - יושבים מימין לשמאל: ?, ר' שמחה עלברג, הגר"י קמנצקי, ?, ר' זלמן רייכמאן, ר' אביגדור ציפרשטיין מראשי ישיבת רי"א, הגר"ד ליפשיץ מסובלק ר"י ישיבת רי"א.
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 72 אורחים