שמואל דוד כתב:קז: ת"ר י"ג דברים נאמרו בפת שחרית כו' ונזקק לאשתו ואינו מתאוה לאשה אחרת.
ולכאורה מבואר מזה שתשמיש מותר ביום.
ועיין רש"י דמיירי במי שיש לו הרהורים וצ"ע בזה
עיין אור יצחק חלק ב סימן צה
שמואל דוד כתב:קז: ת"ר י"ג דברים נאמרו בפת שחרית כו' ונזקק לאשתו ואינו מתאוה לאשה אחרת.
ולכאורה מבואר מזה שתשמיש מותר ביום.
ועיין רש"י דמיירי במי שיש לו הרהורים וצ"ע בזה
עזריאל ברגר כתב:ומסקנת הסוגיא בסנהדרין ש"נתעלמה ממנו הלכה ... מרעיבו שבע משביעו רעב"
והוא אשר דיברתי, שאתה מגדיל הקושיא
שמואל דוד כתב:ברוך אתה בשדה שיהו נכסיך משולשין שליש בתבואה שליש בזיתים ושליש בגפנים
וברש"י משולשין - שיש שנה שלוקה ב"גפנים ובזיתים" ואין לוקה "בתבואה" ויש שנה שלוקה בזו ולא בזו ותהי לו פליטה
ויש להעיר,
1)מדוע נקט הגמרא ג' אלו דוקא
משמע שאנסו בידו מידו ממש טפי מעושק דכתיב (שמואל ב כג) ויגזול את החנית מיד המצרי וכן (שופטים ט) בבעלי שכם ויגזלו את כל אשר יעבור עליהם בדרך:
עובר משום השב תשיבם. לא תגזול לא שייך אלא בשעת נטילה כמו ויגזול את החנית מיד המצרי (שמואל ב' כג) כדאמר בבבא קמא (עט:)
אבל משחק בקוביא מדאורייתא חזי. שלא פסלה תורה אלא עד חמס שנוטל בחזקה כמו (שופטים ט) ויגזלו את כל (העובר) דבעלי שכם
שמואל דוד כתב:לכאורה תמוה מדוע המתין ולא שאל אותו מיד ״לאו כהן מר״
שמואל דוד כתב:בבא מציעא קיד.
לכאורה תמוה מדוע המתין ולא שאל אותו מיד ״לאו כהן מר״
שמואל דוד כתב:בבא מציעא קיד.
אשכחיה רבה בר אבוה לאליהו דקאי בבית הקברות של עובדי כוכבים א"ל מהו שיסדרו בב"ח א"ל גמר מיכה מיכה כו׳ אמר ליה לאו כהן הוא מר מאי טעמא קאי מר בבית הקברות כו׳
לכאורה תמוה מדוע המתין ולא שאל אותו מיד ״לאו כהן מר״
HaimL כתב:שמואל דוד כתב:בבא מציעא קיד.
לכאורה תמוה מדוע המתין ולא שאל אותו מיד ״לאו כהן מר״
נראה דנסתפק רבה בר אבוה אם אליהו הוא פנחס או אינו פנחס, ולכן שאלתו לאו כהן מר וכו' היא שתי שאלות, אם אליהו הוא פנחס, ואם כן, מ"ט קאי בביה"ק. ומאחר והיא שאלה ארוכה של שתי שאלות, נטר לה עד לסיפא. וקצת משמע דנסתפק, מלשון רש"י ז"ל שפירש,
לאו כהן מר - דאיכא למ"ד דאליהו הוא פינחס דכתיב ביה קנא קנאתי וכן בפינחס בקנאו את קנאתי:
---
ואי לאו דמספקא ליה, ה"ל לרש"י לכתוב דס"ל לרבה בר אבוה כמ"ד אליהו זה פנחס.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 12 אורחים