עושה חדשות כתב:כעת ראיתי את הקונטרס המצורף.
אינני מכיר מי המחבר, אלא שקיבלתי את זה ממנו בדוא"ל המצויין בפנים.
כדאי לראות, נא תגובתכם.
אפשר כתב:עכשיו נזכרתי שיש דוגמא לענין תנאי שמועיל וכו', מהאומר בר"ה שכל נדר שאני נודר כו', והוא דנזכר לתנאיה בשעת הנדר, עי' נדרים כג
אוצר החכמה כתב:אולי צריך להסתכל על זה באופן קצת שונה.
אני אישית כמו שהזכרתי למעלה לא כ"כ מבין את שיטת התנאים האלה, הזכרתי את זה לגבי הזכרת השם, שם איני מבין את זה בכלל, אבל גם בתנאים אחרים אני מפקפק. לדוגמה אני מתנה שלעולם לא אכוון ליציאת מצרים עד פרשה שלישית. והסיבה שאני מפקפק ברעיון הזה, הוא כי אם נדון את זה מדין תנאי אז אין כאן שום חלות שאפשר להתנות עליה תנאים. כלומר תנאים הם דרך להגדיר חלות ובזמן עשיית החלות כמו קידושין, אבל איזה חלות אני עושה עכשיו שאני יכול להתנות בה תנאים.
יש עיקרון אחר שכל העושה על דעת ראשונה הוא עושה, או דומה לזה מודעה שאדם מודיע שכן כוונתו בעניין וממילא דעתו על זה. אבל בזה הסברא היא שזה תלוי באמת במציאות. כלומר עד כמה אפשר לשפוט שדעתו נמשכת אחר הכרזתו. ואם כן הוא אפשר לפרש שלעניין נדרים ראו חז"ל שראוי שיעשה את זה כל שנה כי זה פרק הזמן שאדם נמשך אחרי הודעתו בדרך כלל.
ולפי זה יהיה הדבר תלוי בהתנהגות. אם אדם התנה על יציאת מצרים, ובכל יום הוא מזכיר יציאת מצרים לפני התפילה מאיזה סיבה, וממילא זוכר את תנאו, לא יצטרך לחדש אותו כעבור זמן כי הרי מעשיו כל הזמן על דעת זה. אבל אם אדם התנה את התנאי ואחרי עשרים שנה הזכיר קודם התפילה ורוצה לסמוך על זה שנזכר שבעצם בישיב"ק ראה את הקונטרס הנזכר וקראו בפה בכוונה לכל מילה, אין סברא שדעתו עד היום נמשכת אחר הכוונה ההיא. ובמקרים פחות קיצוניים לכאן ולכאן צריך לאמוד, ואולי מדין הגמרא בנדרים יש להוכיח שלשנה מועיל, ואולי יש לחלק בזה לפי חומרת הדברים וצ"ע.
לעומקו של דבר כתב:אפשר כתב:עכשיו נזכרתי שיש דוגמא לענין תנאי שמועיל וכו', מהאומר בר"ה שכל נדר שאני נודר כו', והוא דנזכר לתנאיה בשעת הנדר, עי' נדרים כג
ידוע מי שכתב בספרו שלא עיין בספרי אחרונים ואז אמרו לו שגם בספרו לא יסתכלו כי הוא גם בכלל...
אפשר כתב:לעומקו של דבר כתב:אפשר כתב:עכשיו נזכרתי שיש דוגמא לענין תנאי שמועיל וכו', מהאומר בר"ה שכל נדר שאני נודר כו', והוא דנזכר לתנאיה בשעת הנדר, עי' נדרים כג
ידוע מי שכתב בספרו שלא עיין בספרי אחרונים ואז אמרו לו שגם בספרו לא יסתכלו כי הוא גם בכלל...
סליחה ומחילה, פשוט יש כאן ריבוי של נידונים כל יום, ואני מקדיש זמן מועט לעיין בהם, וצריך לרפרף. ולכן איני מבטיח שלא אהיה ככלב השב.
לא יאומן כי יסופר, שמעתי שיש אנשים שנוהגים להתנות משהו כעין זה, לבושים בקיטל ודומים למלאכים. ה"י.הרואה כתב:אפשר להתנות על כל הנדרים שאם אעבור על הנדר יתברר למפרע שלא נדרתי. ובכך עוקרים מצוות רבות מהתורה, ולעושה התנאי כל מסכת נדרים נזיר ושבועות מיותרים.
עושה חדשות כתב:לא יאומן כי יסופר, שמעתי שיש אנשים שנוהגים להתנות משהו כעין זה, לבושים בקיטל ודומים למלאכים. ה"י.הרואה כתב:אפשר להתנות על כל הנדרים שאם אעבור על הנדר יתברר למפרע שלא נדרתי. ובכך עוקרים מצוות רבות מהתורה, ולעושה התנאי כל מסכת נדרים נזיר ושבועות מיותרים.
עושה חדשות כתב:קורה שאדם לובש בגד החייב בציצית, אבל לא מוטל בו ציצית כדין. לו רק היה מודע לזה, היה מפקיר את הבגד ובכך פוטר את עצמו מהחיוב.
או שאדם אוכל פירות שאינם מעושרים, אם היה יודע ע"ז, בקלות היה נותן עיניו בנשאר להפרישו תרו"מ על הכל.
או מי שאיחר לקום ואינו יודע האם יספיק לקרוא קרי"ש בזמנה עם ברכותיה ולכן הוא מקדים לקרוא עכשיו, אבל שכח להתנות שאין דעתו לשם מצווה בקריאה זו אא"כ לא יקרא אח"כ.
וכן הלאה.
הריני מציע פיתרון נאות - יעמוד אדם כל בוקר ויאמר: כל החלויות שכדאי שיחולו דעתי לפועלם, כל התנאים שרצוי שיותנו הריני מתנם, כל דבר התלוי בדעתי הריני מגלה דעתי שיהיה כפי האופן הנאות והמועיל ביותר.
ומעתה אם שגג והתפלל פעמיים, הרי תפילתו השנייה באמת עומדת מעיקרא כ'נדבה'. ואם נטל לולב ושכח לכוין לקנותו, מ"מ הרי הוא קנוי לו. כל התרומות מופרשות כדין, כל המקומות שאין בהם מעקה כמחוייב מופקרים כדין, כל דבר שהוא אוכל בלי לברך עליו, הרי ברכתו שלפני כן חלה גם על זה, כל שינוי מקום אחרי ברכה, הוי כמותנה מעיקרא בכוונתו, וכן הלאה.
מה דעתכם?
עושה חדשות כתב:תשובות והנהגות ח"ה סי' מ -
...ובח"א (סי' ס"ו) הבאתי עוד מקדמונים דס"ל שאין לקרוא ק"ש לפני הנץ דלא קיימא לן כוותיקין, והבאתי מהגאון וצדיק רבי אליעזר יודל פינקל זצ"ל שהתפלל בנץ וחזר וקרא ק"ש לאחר הנץ לצאת שיטת המחמירים, וכן נהג הגר"ד סוקולובסקי זצ"ל, (ולעצמי אינני נוהג להתפלל בנץ אף באקראי, שחושש אני לא רק לשי' הקדמונים שק"ש אחר הנץ דוקא, אלא גם שיש לחשוש לקצת פוסקים דס"ל שלתפלה צריך שכל השמש נראית על הארץ, ולא כמו שנהגו כשיטת הפוסקים שהזכירו התחלת הנץ, אבל אני משתדל כל יום לומר בביתי ק"ש לבד לפני הנץ אחרי ברכת התורה, ואני סומך שברכת התורה לפניה מועיל כברכה על ק"ש, (ובמק"א ביארתי ד"ז) ואני מתנה אם כעת הוא מצוה מן המובחר רצוני לצאת עכשיו, ואם מצוה מן המובחר בק"ש שאקרא אח"כ (בברכותיה בתפילין) רצוני לצאת אח"כ, ואם מצוה בשניהם רצוני לצאת בשניהם). ומסתברא כשאומר פעם אחת שבכל פעם שיקרא ק"ש קודם הנץ כוונתו בתנאי הנ"ל מועיל וא"צ להתנות כל פעם. [שוב מצאתי שכ"ד הגה"ק רבי אריה צבי פרומר מקוז'יגלוב ר"מ דישיבת יח"ל, שהגה"ק הנ"ל כתב קונטרס אזהרות ועצות שלא ליכשל באזכרת ש"ש לבטלה, ובתו"ד כתב שם עצה להמברכין "על מצות" על תש"ר שיתנו שאם הלכה כשו"ע שאין לברך על תש"ר אז הוא מכוון בפירוש שברכת להניח על תש"י לא יפטור את הש"ר ואז לכו"ע צריך לברך על ש"ר ול"ה ברכה לבטלה (וכבר כ"כ הבה"ל סי' כ"ה ד"ה וטוב משם הגרעק"א), והוסיף שם "ויכול להתנות כן פ"א על כל ימי חייו שבכל יום כשיברך להניח תפילין כוונתו על תנאי הנ"ל, אך נכון שכל עת אם יזכור קודם הנחת תפילין יכוון כן בפירוש", אבל הראוני שב"אורחות רבינו" ח"ג (עמ' ר"ה) מביא שהחזו"א נסתפק אם מועיל לעשות תנאי בק"ש פעם אחת לכל ימי חייו]. והרווחתי בקריאה ג' דברים! לדעת הרמב"ם ופר"ח אין לקרוא לאחר הנץ ויוצא רק בדיעבד אחר הנץ, ועוד לדעת הירושלמי אסור לאחר וכמבואר בביאור הגר"א שם ובמ"ב סי' נ"ח (ס"ק ג'), וע"פ סוד ענין גדול לקבל עליו עול מלכות שמים לפני הנץ, שכל היום במוראו).
--
אוצר החכמה כתב:לא הבנתי מה הקשר לברירה הרי לא רוצה שיתברר למפרע.
עושה חדשות כתב:
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 31 אורחים