חוקרנוביץ כתב:האם יש עניין לקרוא על השואה באופן סתמי, מה עניין בזה יותר מגזרות תח ות"ט או גירוש ספרד
ועוד
חוקרנוביץ כתב:אין הבדל ולכן תמהתי למה עסוקים בזה יותר מהגזירות הנ"ל שלא עסוקים בהם.
חוקרנוביץ כתב:זה העניין מה הזעות שייכים אלינו יותר מכל הגזירות שהיו בעבר? מה כוונתך
זה שאני הוא "בעל הסקופ" לא הופך אותי אוטומטית להיות סניגור...
אעפ"כ ארצה לדון בדברים לגופן, בלי אמוציות מיותרות.
כאשר אדם הרחוק מאמונה בבורא העולם פועל להקמת מוזיאונים על השואה וכו', קשה למצוא בזה הרבה טעם חיובי, מה בא זה ללמדינו. על הסרת ההשגחה רח"ל, או על שפלות העם בין האומות, וכן הלאה. אלא שיש בזה תועלת מדינית לכאו' חשובה מאד, כדי לנגן על המצפון של העולם לעמוד לימין העם היהודי ומדינתו הרשמית בנסיבות נוספות המתחדשות, וזה נעשה באמצעות מקום המתעד ומשמר את הזוועות וכו'. אבל זוהי פעולה פוליטית בעלמא, (הנכנסת כנראה בגדרי ההשתדלות), ואין לה שייכות עם אמונה בבורא או חיזוק הקשר של העם עם אלוקיו. גם חיזוק הפטריוטיות של אזרחי המדינה יכול להיחשב כתועלת, בהנחה שהמבקר במקומות אלו יוצא במסקנה שבזה הדבר תלוי. ואמנם מי שמחונך על ההשקפה החרדית מבית מדרשם של גדול"י, לא ימצא טעם בעיסוק זה כאשר הוא בא מהסיבות הנ"ל.
לגבי דרכי התשובה, פשיטא שאין חילוק בין לימוד מאורעות החורבן או מאורעות השואה, אדרבה איפכא מסתברא.
סיפור נפלאותיו של הקב"ה כאשר הוא מטיב עם בני האדם הוא מטרה בפנ"ע, כידוע. ויל"ע מה הדין בסיפור עונשיו, הן אמת שיש בזה התעוררות לשיפור המעשים, (לא פחות מתיאור זוועות הגיהנום), אבל לכאו' אין בזה מעלה בעצם. אדרבה, הרב שורקין מביא ב' מקורות המורים לכאו' שיש בזה משום חילול ה'. ובאמת הדבר צריך ליבון, איזה חילול ה' יש כאשר ה' מעניש את עמו, הלא אדרבה כך הזהירם מראש מקדם, ואין בכך אלא גילוי השגחתו מן הצד האחר. אעפ"כ ליבי מהסס בזה, ראה לדוג' כאן שיש עונשים כאלו אשר יכולים לפטור את האדם בטענת אונס לרוב חריפותם, וא"כ הסיפור והעיסוק בזה הוא הבלטה והדגשה שכביכול עזב ה' את הארץ. ומה תועלת יש בזה.
ובנימה אישית. הרבה פעמים תהיתי בזה, היות ואחרי קריאת ספרים-מאמרים על השואה, (ואני מתכוין לחומרים הקשים יותר, לא למצונזרים), הריני אפוף בהרגשות זעם ועליבות ותסכול, בלא יכולת להפיק מזה שום תועלת, חוץ מנדודי שינה. (ובזה ביארתי לעצמי את המקובל בחינוך של היום שלא להזכיר יתר על המידה את עונשי הגיהנום אלא בעיקר לפרסם את הג"ע). מוציא אותי משלוותי לראות מסעות ריגושים לכבשנים, תוך שירה מהדהדת של אני מאמין וכד', כאשר כל הנוכחים חוזרים לבתיהם בהרגשה שנוספה קומה מרשימה לאישיותם התמירה, ואני הקטן שואל - אם כבר למה לא עד הסוף, חוויה אמיתית של קבלת מכות מפרגולים בכל האזורים הרגישים בגוף, אכילת צואה, עמידה בכפור בעירום, רעב טוטאלי, וכן הלאה.
אני מרגיש שאפשר לפזר כאן הרבה סברות וטענות, למה לעסוק בהיסטוריית השואה, או למה להימנע מזה. אבל ההכרעה בנושא הזה היא כבידה, וזקוקה לדעת תורה אמיתית.
אם אתה יודע על הנהגותיהם של גדול"י, אשמח לשמוע. (לשם דוג', האם הגרשז"א היה עוסק בהסטוריית השואה, האם הגרח"ק בקיא בזה, מה היתה השייכות של הגרמ"פ לנושא, וכן הלאה).
לדעתי יש בעיה בסיסית בתפיסת היהדות המיוצגת בדברים מעין אלו שהבאת מאותו ספר, אנחנו מחפשים היום יהדות של תרי"ג מצוות שאמורות להיות מאוד מדידות, כלומר יש את מה שצריך לעשות ואמור להיות לזה גדרים הלכתיים ברורים, ולכן אם מתעסקים בטובות ה' עלינו זה בהכרח כדי לקיים מצווה X יש לדון אם כאשר דן אותנו הקב"ה יש לנו להתבונן בזה כדי לקיים מצווה Y.
וכיוון שהחילונים אין להם מצוות, בהכרח זה בא בשביל אינטרס פוליטי כזה או אחר.
למעשה היהדות היא הרבה מעבר לקיום תרי"ג מצוות, התרי"ג הן המסגרת שאותה חייב כל יהודי לקיים, אבל בסוף יש את החיים עצמם שאינן מונחות בתוך תבניות הלכתיות, כמו שלחיי נישואין יש גבולות של חיובים של בעל לאשתו ולהיפך, אבל החיובים הללו הם רק מסגרת לחיי הנישואין עצמם, שמעצם טבען אינם יכולים להיות בתוך מסגרת, והם מעצבות את חייו של כל אחד באופן שונה.
היה כאן פעם בפורום אשכול פתטי שדן למה האחים קרעו בגדיהם, איזה קיום דין יש בזה?
כאשר ההנחה היא שכל הקריעה באבלות נעשית בגלל 'קיום דין', שזה בעצם המתה של כל החיות של היהדות.
יש מצב בסיסי של האדם שהוא באבל כאשר מי מקרוביו נפטר, והיהדות נותנת לזה צורה ואופי, אם אצל החילונים עושים תחרות ריצה לזכר אדם שנפטר, אצלנו לומדים לזכרו, לא רק בגלל מושגים ערטילאיים שזה עוזר לנשמתו (זה גם נכון) אלא כי לנו יש צורה בסיסית איך לשמור את זכרון הנפטר, אצלם זה עיסוק בדברים טפלים ואצלנו זה דרך העיסוק בתורת ה'.
ומכאן לשואה
להיסטוריה החילונים קוראים 'עיצוב תודעה', שאני חושב שהוא משהו מאוד בסיסי בנפש האדם, ז"א המוזיאונים הם לא בשביל רווחים פוליטיים, וכמו שתחרות ריצה שהם עושים זה לא בשביל רווח פוליטי, אלא שיש כאן משהו ערכי בבסיסו שרוצים לכבד את זכר הנפטר, אבל הצורה היא צורה חלולה מנותקת מחיים של רוחניות, כך גם ההסטוריה באה לעצב את תודעת הציבור, שאנחנו עם שעבר שואה.
ההיסטוריה היהודית לא שונה במהותה, היא לא באה בשביל להרוויח מצוות, אלא היא ג"כ באה 'לכונן תודעה', מעמד הר סיני לא נעשה רק כדי לתת מידע טכני להכרת ה', אלא נעשה בקולות ורעמים, יש צורה איך ה' מתגלה ומעמד הר סיני לא רק נתן מידע על מציאות ה', אלא העביר לעם ישראל חוויה שלמה של גילוי כבוד ה' שעוברת לדורות הבאים, עם ישראל של אחרי מעמד הר סיני הוא אחר לגמרי, לא כי הוא יודע משהו נוסף, אלא כל חייו שונים בעקבות אותו אירוע.
כך גם זכר החורבן/השואה, אני לא חושב שזה נועד בשביל להרוויח התעוררות לתשובה, אלא שחווינו אירוע שלם כעם, ועם ישראל אחרי החורבן הוא עם ישראל שחי בצורה אחרת, כל אדם שעובר צרות בחיים הצרות משפיעות על האופי והתרבות שלו, כשעם שלם עובר כזה אירוע הוא בהכרח משפיע על כל צורתו.
וכאן מגיע החילוק איך לשמר את זכר השואה, אם הייתה השואה נכתבת בידי חז"ל, היטלר היה פסיק קטן בכל העסק, והיו מתחילים לתאר את חטאי עם ישראל, ואיך הקים עליהם ה' את אותו רשע לקיים מה שנאמר וכו', וכל זה לא רק כדי לעורר בתשובה, אלא כאמור זה אירוע מכונן בתולדות עם ישראל, אלא שיש הבדל באיזה משקפיים מסתכלים על אותו אירוע, אם זה אירוע ריק מתוכן רוחני והוא בס"ה כמו תחרות ריצה לזכר נפטר, או שמסתכלים על יד ה' שהייתה עלינו וכו'.
וכמו שאבלות היא עניין בסיסי בנפש האדם, שהיהדות 'רק' נותנת לו תבנית איך להיות מתוך חיים רוחניים ולא בצורה ריקה וחלולה, ולא היכ"ת להרוויח עוד תשובה או מצוות, כך התודעה ההיסטורית דרך משקפיים של יד ה' לא נועדה להרוויח מצוות אלא לחיות את ההיסטוריה דרך משקפיים של יד ה'.
עושה חדשות כתב:
מה ידוע לכם "דעת תורה" בענין?
אם הייתה השואה נכתבת בידי חז"ל, היטלר היה פסיק קטן בכל העסק
עושה חדשות כתב:1. האם בזמן משפט אייכמן ימ"ש וכד', היו אנשי רוח יהודים שתמכו בעד חנינתו ממות? אם כן, מי ולמה?
עקביה כתב:עושה חדשות כתב:1. האם בזמן משפט אייכמן ימ"ש וכד', היו אנשי רוח יהודים שתמכו בעד חנינתו ממות? אם כן, מי ולמה?
ראיתי פעם צילום של מכתב כזה. בין החתומים היו גרשם שלום ולאה גולדברג. אינני זוכר את השאר. המכתב הופנה לנשיא דאז, יצחק בן צבי, בבקשה שיחון את איכמן ימ"ש. נדמה לי שטענתם הייתה שפשע השואה גדול כ"כ עד שאין משמעות להריגתו של הנ"ל. אולי גם כתבו שגדלות היא שכעת, כאשר הוא בידינו, נרחם עליו. קשה לי כרגע לדמיין משוגעים גדולים מאלה.
לייטנר כתב:אינני חושב שלאה גולדברג היתה חתומה על המכתב.
עושה חדשות כתב:
עושה חדשות כתב:1. האם בזמן משפט אייכמן ימ"ש וכד', היו אנשי רוח יהודים שתמכו בעד חנינתו ממות? אם כן, מי ולמה?
עקביה כתב:עושה חדשות כתב:1. האם בזמן משפט אייכמן ימ"ש וכד', היו אנשי רוח יהודים שתמכו בעד חנינתו ממות? אם כן, מי ולמה?
בקישור זה מובא מכתבה של סופרת יהודיה מגרמניה בשם נלי זק"ש.
שמואל_הקטן כתב:ר"ח אברמסקי על משפט אייכמן
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 50 אורחים