עושה חדשות כתב:אייכם?
ואילו המערב עירוב תבשילין כי אולי ירצה לבשל עבור שבת, מערב בברכה.
[/size]
שומע ומשמיע כתב:יש לך מקור?
כי שמעתי מת"ח אחד להקפיד לבשל משהו.
עושה חדשות כתב:שומע ומשמיע כתב:יש לך מקור?
כי שמעתי מת"ח אחד להקפיד לבשל משהו.
אין לי מקור ברור. אדרבה.
(אגב, בימינו שאין רגילים לאפות ביו"ט, האם יש עוד טעם להניח גם פת לעירוב? או לבצוע עליו בשבת הואיל ואיתעביד וכו'? הרי לא נעשה בו כלום).
עושה חדשות כתב:(אגב, בימינו שאין רגילים לאפות ביו"ט, האם יש עוד טעם להניח גם פת לעירוב? או לבצוע עליו בשבת הואיל ואיתעביד וכו'? הרי לא נעשה בו כלום).
וכך באמת נקטו הפוס' לגבי עירוב תבשילין, שאם מסופק אם יצטרך לבשל, מערב בברכה, ואם יודע שלא יבשל רק ידליק נרות, ונחלקו הפוס' האם מותר גם בלי ע"ת, מערב בלי ברכה. ולכאו' זהו החילוק.עושה חדשות כתב:ובכל זה מתאים גם לחלק בין ספק דלשעבר וספק דלהבא, כי גם אם בספק דלהבא מברך, משום שהמצוה מזמנת לו את האפשרות וההיתר למקרה שיצטרך, אבל בספק דלשעבר, (כגון שאינו יודע האם העיר שצריך לילך אליה היא בתוך אלפיים או מחוץ לתחום), שמא ודאי הוי רק ספק ואינו מברך.
וכך אי' להדיא בתוספתא בביצה פ"ב - "רשאין בני חצר לעשות תבשיל לאפות ולבשל עליו בשבת ורשיין לעשותו שתוף למבוי". (ובמקו"א נסתפקתי בזה בהעלם התוספתא).עושה חדשות כתב:עוד התעוררתי, דבמצוות אלו לא מצינו איסור של "חבילות", ואפשר לשחוט כמה יחד, וכן לערב וכו'. האמנם כך?
עושה חדשות כתב:ובכלל צ"ע במצוות אלו, כמו שחיטה ועשיית עירוב וכד', האם אמרי' בהו "העוסק במצוה פטור מן המצוה"?
אם צריך תנאי אולי מובן יותר למה אינו מברך בכה"ג. אבל בתור"פ ושטמ"ק וכו' מבו' דאפילו תנאי אי"צ. וצ"ל דמ"מ כאשר עושה זאת ביו"ט ראשון זה מתפרש יותר כדבר מסופק.עושה חדשות כתב:מענין לענין:
אי' בשו"ע סי' תקכז אם נזכר בי"ט ראשון שלא עירב וכו' יכול לערב בתנאי, אם היום קודש אינו צריך לערב, ואם היום חול, בעירוב זה יהא שרי לן לאפויי וכו', ובמשנ"ב שם הביא מהאחרו' דאינו מברך על עירוב זה. (ויש לזה מקורות בראש'). וצ"ע, דכשמערב קודם היו"ט, (ביום רביעי), הרי מברך, ולא אמרי' דהוי רק ספק כי אם היום הראשון הוא יו"ט אז אינו צריך עירוב תבשילין, ומאי גרע כשמערב ביו"ט ראשון בעצמו על תנאי?
עושה חדשות כתב:אייכם?
נשאל כך: למה הנוטל את ידיו כי אולי יובא לפניו לאכול, אינו מברך על הנטילה, (כך יוצא מהריטב"א שדן על ברכה לבטלה למפרע, ולא דן להתיר מעיקרא בכל ספק), ואילו המערב עירוב תבשילין כי אולי ירצה לבשל עבור שבת, מערב בברכה.
בכלל צ"ע במצוות אלו, כמו שחיטה ועשיית עירוב וכד', האם אמרי' בהו "העוסק במצוה פטור מן המצוה"? (ובאמת לגבי טבילה מצינו כך בתוס' בשבועות דמ"ד: אבל כבר מצאנו חילוק בין טבילה לשחיטה, הרי בשחיטה לא אמרי' מצוות לאו ליהנות נתנו, ובטבילה אמרי' הכי, ודו"ק).
וכנ"ל יש לחקור האם המפריש תרומה פטור מן המצוה בשעת ההפרשה, (ושם צריך להגדיר האם זה מצוה בעצם, והרי יש בזה בל תאחר, ומאידך אם ישרוף את התבואה לא עבר על כלום, ומשמע דהמצוה היא בתיקון. והנה ערום אינו תורם, אבל שוחט).
גם יל"ד בכל הני, האם ברכהמ"צ שלהם היא רק בעמידה או גם בישיבה, (והאם מהני בהם 'ערבות'), ואולי תליא בהנ"ל.
וכן האם במצוות של תיקון שייך לומר הואיל ואיתעביד ביה חדא מצוה ליתעביד בהו מצוה אחריתי, או דל"ש כן. והנה בעירוב אמרו כך, אבל בשחיטה לא מצאנו. (וגם לא מצינו הידור מצוה בסכין יפה. וכיסוי הדם אסור לעשות ברגל, משא"כ שחיטה).
(אגב אזכיר, הנהגת הגר"ד בהר"ן לחנך הילדים בהכאה עם הלולב, הואיל ואיתעביד וכו'. ודו"ק).
(אגב אשאל, כיון דמבו' דעירוב תחומין מהני גם למ"ד תחומין דאו', מה שייך ע"ז ברכהמ"צ, הרי עוקר דירתו באמת).
עושה חדשות כתב:נשאל כך: למה הנוטל את ידיו כי אולי יובא לפניו לאכול, אינו מברך על הנטילה, (כך יוצא מהריטב"א שדן על ברכה לבטלה למפרע, ולא דן להתיר מעיקרא בכל ספק), ואילו המערב עירוב תבשילין כי אולי ירצה לבשל עבור שבת, מערב בברכה.
יואל שילה כתב:לכאורה דברי הריטב"א אינן עניין לנדו"ד, כי השאלה שלו היתה האם מותר להמלך ולא לאכול לאחר שנטל ידים בברכה, וע"ז כתב שהנטילה היתה בהיתר כי התכוון לאכול וממילא מותר להמלך, אך אין להוכיח בדבריו שהיה אסור ליטול ידים בברכה כשיש לו תכנון אפשרי לאכול אך איננו בטוח שאכן יאכל.עושה חדשות כתב:נשאל כך: למה הנוטל את ידיו כי אולי יובא לפניו לאכול, אינו מברך על הנטילה, (כך יוצא מהריטב"א שדן על ברכה לבטלה למפרע, ולא דן להתיר מעיקרא בכל ספק), ואילו המערב עירוב תבשילין כי אולי ירצה לבשל עבור שבת, מערב בברכה.
אין אלו אלא דברי תימה: וכי היכן צונו להעתיק השביתה ממקום למקום? והיכן ציונו להמית בהמה בשחיטה?פרי יהושע כתב:עירוב תחומין - עצם קנית השביתה במקום אחר מחייב ברכה כיון שמפקיע שביתתו הטבעית וקונה לו שביתה אחרת; וכן שחיטה - יש תיקון ומצוה בעצם השחיטה.
דברים אלו אמרם המגיד כלפי הראב"ד, שטען כנגד הרמב"ם המחייב לברך ברכת המצוה על הנחת עירובי תחומין: 'והיכן צונו לערב בתחומין?'דבר תורה מותר להוציא מן הבתים לחצרות ולמבואות בלא שום עירוב, וחכמים אסרו זה גזרה משום הוצאה מרה"י לרה"ר, והתירו ע"י עירוב, ואנו מברכין 'וצונו' לומר שאין אנו רשאין לטלטל בלא עירוב, וצונו שכשנרצה להוציא מן הבית לחצר שנערב, והרי זו כמצות נטילת ידים ושחיטה וכיוצא בהן.
אף בעירובי תחומין ידוע שמן התורה מותר ללכת שלש פרסאות בלא עירוב, וחכמים אסרו יותר מאלפים אמה לכל רוח, והתירוהו על ידי עירוב תחומין, וכשנרצה ללכת ממקום ביתנו לצד אחד יותר מאלפים אין אנו רשאין בלא עירוב, ואם כן יש לנו לברך על כך.
אם תמצא לומר המניח עירוב על צד האפשר מברך, המניח עירוב על תנאי ('אם נצרכתי למחר לרוח זו – הרי זה עירוב, ואם לא נצרכתי – אין זה עירוב והריני כבני עירי') מהו?עושה חדשות כתב:המערב עירוב תחומין כי יש לו צד שיצטרך ללכת לעיר אחרת, האם מברך על זה?
ביקורת תהיה כתב:אין אלו אלא דברי תימה: וכי היכן צונו להעתיק השביתה ממקום למקום? והיכן ציונו להמית בהמה בשחיטה?פרי יהושע כתב:עירוב תחומין - עצם קנית השביתה במקום אחר מחייב ברכה כיון שמפקיע שביתתו הטבעית וקונה לו שביתה אחרת; וכן שחיטה - יש תיקון ומצוה בעצם השחיטה.
והרי דברי ההסבר של הרב 'מגיד משנה' (בשלהי פרק ששי מהלכות עירובין) בטעם הדבר שמברכין ברכת המצוות על הנחת עירובי חצרות ועירובי תחומין:דברים אלו אמרם המגיד כלפי הראב"ד, שטען כנגד הרמב"ם המחייב לברך ברכת המצוה על הנחת עירובי תחומין: 'והיכן צונו לערב בתחומין?'דבר תורה מותר להוציא מן הבתים לחצרות ולמבואות בלא שום עירוב, וחכמים אסרו זה גזרה משום הוצאה מרה"י לרה"ר, והתירו ע"י עירוב, ואנו מברכין 'וצונו' לומר שאין אנו רשאין לטלטל בלא עירוב, וצונו שכשנרצה להוציא מן הבית לחצר שנערב, והרי זו כמצות נטילת ידים ושחיטה וכיוצא בהן.
אף בעירובי תחומין ידוע שמן התורה מותר ללכת שלש פרסאות בלא עירוב, וחכמים אסרו יותר מאלפים אמה לכל רוח, והתירוהו על ידי עירוב תחומין, וכשנרצה ללכת ממקום ביתנו לצד אחד יותר מאלפים אין אנו רשאין בלא עירוב, ואם כן יש לנו לברך על כך.
מה ענין תרומה ומעשרות אצל המצות של הכשרה? וכי ההפרשה נועדה להתיר את הדגן ואת העיסה לאכילה?! 'תרימו תרומה' ציותה תורה! 'עשר תעשר' ציותה תורה! והמכלה את יבולו או את עיסתו – מפסיד מצוות עשה של תורה בידים.עושה חדשות כתב:אולי יל"ע גם על הפרשת תרו"מ כשאינו מתעתד לאכול השיירים.
ביקורת תהיה כתב:מה ענין תרומה ומעשרות אצל המצות של הכשרה? וכי ההפרשה נועדה להתיר את הדגן ואת העיסה לאכילה?! 'תרימו תרומה' ציותה תורה! 'עשר תעשר' ציותה תורה! והמכלה את יבולו או את עיסתו – מפסיד מצוות עשה של תורה בידים.עושה חדשות כתב:אולי יל"ע גם על הפרשת תרו"מ כשאינו מתעתד לאכול השיירים.
בפ"ק דסוטה, גבי אין משקין שתי סוטות כאחת, תמהו בתוספות וז"ל: וכי היה אוסר בכה"ג לשחוט שני זבחים כאחד, כגון שתי עולות ושתי חטאות, שיעמיד שניהן בעזרה וישחוט אחד ואחר כך ישחוט השני.עושה חדשות כתב:במצוות אלו לא מצאנו איסור של "חבילות", ואפשר לשחוט כמה יחד, וכן לערב וכו'. האמנם כך?
אמאי לא? מלבד אם תשימנה מצוה שמתן שכרה בצדה, משום שכתוב בתורה 'עשר בשביל שתתעשר', ושנוי בנביאים 'והריקותי לכם ברכה עד בלי די'.עושה חדשות כתב:האם דינו כדין מי שאינו נוטל לולב בחג הסוכות?
עושה חדשות כתב:ביקורת תהיה כתב:מה ענין תרומה ומעשרות אצל המצות של הכשרה? וכי ההפרשה נועדה להתיר את הדגן ואת העיסה לאכילה?! 'תרימו תרומה' ציותה תורה! 'עשר תעשר' ציותה תורה! והמכלה את יבולו או את עיסתו – מפסיד מצוות עשה של תורה בידים.עושה חדשות כתב:אולי יל"ע גם על הפרשת תרו"מ כשאינו מתעתד לאכול השיירים.
ודאי שהפסיד את קיום המצוה. אך האם דינו כדין מי שלא נטל לולב בחג הסוכות? האם ב"ד מכים אותו עד שתצא נפשו כדי שיפריש תרו"מ קודם שתעלה תבואתו באש?
עושה חדשות כתב:אולי יש עוד נפק"מ במצוות אלו, שהם באות רק לתיקון והכשר, שלא לברך שהחיינו בעשייתן פעם ראשונה. אפשרי?
יושב ירושלים כתב:עושה חדשות כתב:ביקורת תהיה כתב:מה ענין תרומה ומעשרות אצל המצות של הכשרה? וכי ההפרשה נועדה להתיר את הדגן ואת העיסה לאכילה?! 'תרימו תרומה' ציותה תורה! 'עשר תעשר' ציותה תורה! והמכלה את יבולו או את עיסתו – מפסיד מצוות עשה של תורה בידים.עושה חדשות כתב:אולי יל"ע גם על הפרשת תרו"מ כשאינו מתעתד לאכול השיירים.
ודאי שהפסיד את קיום המצוה. אך האם דינו כדין מי שלא נטל לולב בחג הסוכות? האם ב"ד מכים אותו עד שתצא נפשו כדי שיפריש תרו"מ קודם שתעלה תבואתו באש?
עיין בביאור ההלכה מעשר י,יג.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 164 אורחים