הודו לה' כי טוב כתב:שמעתי שמחבר היה המין שמעון פיטר ושהוא גם חיבר פיוט נשמת כל חי - אם יש מקור לזה
ועד"ז מפוקפק הקדימות של אנא בכח לר' נחוניא בן הקנה. (דבר שאין לו שום מקור רציני אאל"ט). לגבי חדירת המשקל לשירת ישראל הנה קטע משיעור של הגר"י רצאבי:ישבב הסופר כתב:הודו לה' כי טוב כתב:שמעתי שמחבר היה המין שמעון פיטר ושהוא גם חיבר פיוט נשמת כל חי - אם יש מקור לזה
מכיוון שהשיר ישקל ביתד ותנועה יתד ותנועה בדלת ובסוגר, אי אפשר שזה יהיה קדום מדונש ו\או רבי שלמה אבן גבירול, שאז החלו לשורר בשירים השקולים שאימצו למו מהמשקל הערבי.
יש את הדבר הזה בכל הפיוטים שלנו ובכל הספרים, וכבר הקדמונים עשו זאת בכל הפיוטים שיש לנו, כגון שער הרחמים, עת שערי רחמים, בכל הפיוטים נכנס לעשות לפי משקל. אבל אם תשימו לב בפיוטי הקדמונים, יגדל אלד'ים חי למשל אינו לפי משקל. או הפיוטים שאצל האשכנזים, או מהתנאים או מרבי אליעזר הקליר, או בתנ"ך, לא נמצא דברים כאלה. זה התחיל בתקופה מסוימת, ואמרנו שהתחיל זאת דונש בן לברט תלמיד של רס"ג. ואכן התנגדו לו. הדבר כתוב בהרבה ספרים אבל אביא מקור אחד, מחזור אהלי יעקב כותב כך, המשקל הוא מולד חוץ. ודונש, הוא המתחיל להביא זמורת זר הזאת, ולנטעה בכרם בית ישראל, והוכיחו אותו תלמידי מנחם על זה, בתשובתיהם עליו. התנגדו לו כידוע, ולפניו לא היה מישהו שעשה משקל לשיר. גם רבי יהודה הלוי הלך בדרך זאת, ולפני מותו חזר בתשובה על כך שעשה פיוטים כאלה, אבל זה כבר לא עזר כי הפיוטים שלו כבר קיימים. הוא הודה בספר הכוזרי, שהכנסת המשקלים בחרוזים היא מתעותינו ומרינו. ותשמעו מה שהוא כותב, תעינו בין האומות ללמוד מדרכיהם, וזה נחשב לנו מרי ועוון. כותב רבי יצחק אברבנאל [בפירושו לישעיה ה', א'], השירים השקולים בתנועות החרוזים הנהוג כיום אצלינו, לא מטעם כתבי הקודש, אצלינו אין את זה, אבל לֻקח משירי הישמעאלים.
ישבב הסופר כתב:כמה (אי-) דיוקים בדבריו:
ב- לא ראיתי שיוכיחו תלמידי מנחם את דונש על זה.
ועוד בה בדבריהם פרק שלם הנקרא 'השגה ארוכה ושמורה בכל על דונש..' וכולה הולכת סובבת על ענין החדרת המשקל לשירתינו. ראה ע"כ במאמרו של ח' בראדי בספר היובל לכבוד שמואל קרויס ושם מאמרו של ד' ילין המבאר את דבריהם הסתומים שם.'וירב חרוזים מעוותים ונולזוים בעבור הודיע את חכמתו בשקלו לשון יהודית במשקל הערב...'
הודו לה' כי טוב כתב:שמעתי שמחבר היה המין שמעון פיטר ושהוא גם חיבר פיוט נשמת כל חי - אם יש מקור לזה
ישבב הסופר כתב:איש ספר:
מה שכתבת בנוגע ל'אנא בכח' אומר דרשני, ראשית כל לא הצלחתי למצוא באנא בכח שום משקל שוה. ואודה לך אם תוכל להורות איך תשים משקלו.
ושנית, באשר לייחוסו, הרשב"א בתשובותיו ח"א סימן ר"כ אמר "ובקשה המקובלת בידינו שעשה רבי נחוניא בן הקנה וכו' "
אכן רוב החוקרים מייחסים את התפילה לרבינו יהודה החסיד זצ"ל (או עכ"פ לתקופתו), אבל מקופיא לא נראה שההוכחה שהבאת יש בה ממש.
"גם יש חילוף קצת אותיות בין המקובל ביד חכמי ארצינו לבין המקובל ביד חכמי אשכנז. ובקשה המקובלת בידינו שעשה רבי נחוניא בן הקנה, האותיות כמקובל ביד חכמי ארצינו.
ישבב הסופר כתב:זה שלא חוברו שירים בחרוזים בימים ההם איננו הוכחה כ"כ חזקה כשל המשקל הערבי. למשל לשיטת הרא"ש ושאר הראשונים שהקליר היינו רבי אלעזר בירבי שמעון, ואף בלי זה ברור שהשירים החרוזים כבר באו בקרב ישראל מאות שנים לפני השירים השקולים, והקליר ויניי יוכיחו. כך שאין לנו תקופה מדוייקת להתחלת החרוזים אצלינו, לעומת המשקל שיש לנו מסורת מדוייקת.
"שאו קינה / בקול מרה / לשר צבא / לקחו י-ה"
- והשורה השניה מחוקה כבר מרוב ימים אבל בסופה כתוב "אמציה"
ישבב הסופר כתב:חכם באשי, בבקשה ממך תביא מראה מקום לדברי החוקרים בזה, או קישור לכה"פ.
ראיתי אומרים כן, אבל לעיל כתבת שהחוקרים הוכיחו כן, ואבקש לדעת ההוכחות.
ישבב הסופר כתב:אמנם נכון, אין הרשב"א מחזק את הקבלה בידי חכמי ספרד אלא מעתיקו. ואין לנו אלא לדעת מזה שאף בתקופת רבינו הרשב"א היתה שמועה שאמרו לייחס התפילה לרבי נחוניא בן הקנה, וכן פשוט.
ישבב הסופר כתב:
ד- אאל"ט (בזה אינני בריא אלא שמא) ריה"ל אמר שהוא מפסיק לפייט במשקל בסוף ימיו כי זה מדי כובל ואי אפשר לשורר בחופשיות, ומי יעמוד בסוד קדושים שמא יותר ממה שקרא לפני כתוב בהחלטתו זה, אבל מנין לו להגר"י רצאבי. אדרבה הייתי חפץ לראות מקור על כך, כי זה מעניין אותי מאוד.
איש ספר בשם הגר"י רצאבי כתב: יש את הדבר הזה בכל הפיוטים שלנו ובכל הספרים, וכבר הקדמונים עשו זאת בכל הפיוטים שיש לנו, כגון שער הרחמים, עת שערי רחמים, בכל הפיוטים נכנס לעשות לפי משקל. אבל אם תשימו לב בפיוטי הקדמונים, יגדל אלד'ים חי למשל אינו לפי משקל. או הפיוטים שאצל האשכנזים, או מהתנאים או מרבי אליעזר הקליר, או בתנ"ך, לא נמצא דברים כאלה. זה התחיל בתקופה מסוימת, ואמרנו שהתחיל זאת דונש בן לברט תלמיד של רס"ג. ואכן התנגדו לו. הדבר כתוב בהרבה ספרים אבל אביא מקור אחד, מחזור אהלי יעקב כותב כך, המשקל הוא מולד חוץ. ודונש, הוא המתחיל להביא זמורת זר הזאת, ולנטעה בכרם בית ישראל, והוכיחו אותו תלמידי מנחם על זה, בתשובתיהם עליו. התנגדו לו כידוע, ולפניו לא היה מישהו שעשה משקל לשיר. גם רבי יהודה הלוי הלך בדרך זאת, ולפני מותו חזר בתשובה על כך שעשה פיוטים כאלה, אבל זה כבר לא עזר כי הפיוטים שלו כבר קיימים. הוא הודה בספר הכוזרי, שהכנסת המשקלים בחרוזים היא מתעותינו ומרינו. ותשמעו מה שהוא כותב, תעינו בין האומות ללמוד מדרכיהם, וזה נחשב לנו מרי ועוון. כותב רבי יצחק אברבנאל [בפירושו לישעיה ה', א'], השירים השקולים בתנועות החרוזים הנהוג כיום אצלינו, לא מטעם כתבי הקודש, אצלינו אין את זה, אבל לֻקח משירי הישמעאלים.
'וירב חרוזים מעוותים ונולזוים בעבור הודיע את חכמתו בשקלו לשון יהודית במשקל הערב...'
ועוד בה בדבריהם פרק שלם הנקרא 'השגה ארוכה ושמורה בכל על דונש..' וכולה הולכת סובבת על ענין החדרת המשקל לשירתינו.
לְגִבּוֹר בִּתְעוּדָה / וְתוֹרָה הַחֲמוּדָה,
לְאַלּוּף בִּיהוּדָה / שְׂאוּ שָׁלוֹם, הָרִים!
וּמַהֲרוּ בִשְׂמָחוֹת / בְּכָל אַרְבַּע רוּחוֹת
וּפַנּוּ הָאֳרָחוֹת / וְעִבְרוּ בַשְּׁעָרִים,
וְיָבוֹא שַׂר נֶאֱמָן / וְנֶטַע הַנַּעֲמָן–
בְּיָמָיו לֹא אַלְמָן / יְשֻׁרוּן לַדּוֹרִים.
תְּמַהֵרְנָה לִהְיוֹת / מְשַׂחֲקוֹת כָּל פִּיּוֹת,
תְּרַנֵּנָּה צִיּוֹת / וּמִדְבָּר וִיעָרִים,
וְתָגֵל הָעֲרָבָה / וְתִפְרַח בִּתְנוּבָה
לְרֹאשׁ כַּלָּה כִּי בָא / בְשִׂמְחָה וּבְשִׁירִים
לשון קדש הכרית / אשר היא לשארית / בשקלו העברית / במשקלים זרים.
ישבב הסופר כתב:תודה על המראה מקום לשה"ג, אעיין בדבריו בעז"ה.
חזור אל “עיון תפילה וחקר פיוט”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 74 אורחים