יושב ירושלים כתב:האמנם אין אף אחד שדן בשאלה חמורה זו להדיא???
אין הכוונה שעצם היו"ט דשבועות נפעל ע"י הספירה – היינו, שמ"ט הימים שהאדם סופר בפועל (או עכ"פ – שהוא חייב לספרם), הם הפועלים והגורמים שהיום שלאחריהם יהיה יו"ט – שהרי אנו רואים שחג השבועות חל מדאורייתא ביום החמישים לעומר גם עבור אלו שאין בהם (חיוב) ספירה (כגון קטנים שנעשו בני מצוה בימי הספירה, או גרים שנתגיירו בימי הספירה); וכיון שלא היו להם מ"ט ימי ספירה, א"כ ע"י מה חל אצלם חג השבועות (ועוד – לכמה דעות, וכן הלכה, מצות ספירת העומר בזמן הזה אינה אלא מדרבנן, והרי חג השבועות הוא מדאורייתא)?
– ואין לומר שהספירה של כלל ישראל פועלת את חלות החג גם עבורם, להיותם נגררים אחר הכלל, שהרי לא מצינו מציאות של "ספירת (העומר ד)כלל ישראל", כנ"ל, והמציאות היא שכל אחד סופר ספירה לעצמו –
וא"כ מובן שאין עצם חג השבועות חל ע"י הספירה, ואין זאת אלא שהתורה קבעה את זמן החג ליום החמישים לעומר. והיינו, שימי הספירה רק מראים ומבררים את זמן חג השבועות, שיום זה הבא לאחריהם הוא יו"ט.
ברזילי כתב:שלום לכל חכמי אתרא הדין,
לדעת הרבה ראשונים, ספירת העומר בזה"ז דרבנן, לפי שלדעתם ספירה דאורייתא תלויה בהקרבת העומר ומתחילה רק מיום הביאכם בפועל.
לשיטתם יש לשאול מדוע יו"ט של שבועות הוא מן התורה בזה"ז. הלא קביעות זמנו של חג השבועות היא ביום החמישים לספירה, ולכאורה אם אין ספירה מה"ת, במה מקרי ו' סיון שלנו יום החמישים שבו צוותה תורה לקרוא מקרא קודש?
[וזו שאלה נפרדת ממה שיש לדון שמפשטות הפסוקים עולה שקביעות היו"ט היא ביום הקרבת שתי הלחם, ודו"ק]
אשמח לשמוע אם ידוע לכם מי עסק בשאלה פשוטה זו, ובעיקר, מה יש לומר בזה.
אליהו בן עמרם כתב:ברזילי כתב:שלום לכל חכמי אתרא הדין,
לדעת הרבה ראשונים, ספירת העומר בזה"ז דרבנן, לפי שלדעתם ספירה דאורייתא תלויה בהקרבת העומר ומתחילה רק מיום הביאכם בפועל.
לשיטתם יש לשאול מדוע יו"ט של שבועות הוא מן התורה בזה"ז. הלא קביעות זמנו של חג השבועות היא ביום החמישים לספירה, ולכאורה אם אין ספירה מה"ת, במה מקרי ו' סיון שלנו יום החמישים שבו צוותה תורה לקרוא מקרא קודש?
[וזו שאלה נפרדת ממה שיש לדון שמפשטות הפסוקים עולה שקביעות היו"ט היא ביום הקרבת שתי הלחם, ודו"ק]
אשמח לשמוע אם ידוע לכם מי עסק בשאלה פשוטה זו, ובעיקר, מה יש לומר בזה.
ואם חכמים אמרו לספור. מה אכפת לן?
ומאי שנא מקביעת התאריך של כל חג, שגם הוא מתבסס על קביעת הלוח ועיבור השנה ע"י חכמים? (ולא ע"י עדות על חידושה של לבנה וכו')
אלא שכאן נתווסף עוד משהו, שאמרו חכמים לנו לספור, ובסוף ספירתנו יחול חג השבועות מדאורייתא, כי כך הורו לנו חכמים.
מקור לשיטת רבינו ירוחם דספירת הימים בזה"ז דאוריתא
יש להתבונן למה לא נימא דחג השבועות תלוי בספירה דבלא חיוב ספירה מהתורה אין חג שבועות, דהנה לשון הרמב"ם בתמו"מ ביום החמישים לספירה הוא חג השבועות, וכן לשון הטוש"ע, ועיין בבהגר"א שם דמקורם הוא בקרא. וכדמפורש בתורה בהמשך הפרשה, וקראתם בעצם היום הזה מקרא קודש יהיה לכם וגו', ובגמ' חגיגה ור"ה, מנה ימים וקדש עצרת, ומשמע דהוא תלוי במנין וקידוש דבל"ז אין זה, [ואגב מכאן משמע דהוא תלוי בימים, וכמש"נ]. וא"כ צ"ע גדול לשיטת רוב הפוסקים דכל הספירה בזה"ז היא דרבנן אף הימים, וא"כ הכיצד חג שבועות הוא מן התורה בזה"ז.
והנה ברמב"ן על הקרא שם דבעצם היום הזה האמור ביוה"כ כתב, דמה דנאמר "בעצם היום הזה" רק ביוה"כ ובמקרא קודש דשבועות ובאיסור חדש, בא להורות דכל הני אף שיש בהם קרבנות מ"מ אינם תלויים בזה ונוהגים אף בזה"ז, [עיין ברבינו בחיי שכן הפ' אף לגבי הנאמר בשבועות שנוהג אף בזה"ז] עי"ש. אמנם לא ביאר בהדיא דאינו תלוי בספירה אלא שאינו תלוי בקרבנות, ואולי סבר כהרמב"ם דהספירה בזה"ז דאוריתא. ועיין עוד בספורנו על הקרא דחוקת עולם בכל מושבתיכם דביאר ע"פ הרמב"ן כדרכו בהרבה מקומות, וכתב שם דבא לריבויי אף במקומות שאין קרבים הקרבנות שמ"מ לא נחדל מן הספירה ומהמקרא קודש עי"ש. הרי שלפי מה שביאר אין המקרא קודש מנותק מהספירה, ולא בא אלא לרבות במקום שאין קרבים הקרבנות. אבל לעולם י"ל דהוא תלוי בספירה, וא"כ בזה"ז יש לעיין האיך תהיה הספירה דרבנן והחג מהתורה. אלא דמ"מ יש ללמוד ממה שנא' חוקת עולם דנוהג אף בזה"ז לכל הדעות דאין המקרא קודש תלוי בספירה בפועל אלא דהוא ביום החמישים מהזמן הראוי לספירה.
והנה עיקר דבר זה האם הספירה לעיכובא למנחה חדשה ולמקרא קודש דשבועות או דאינה אלא מצוה ולא לעיכובא, יתכן שהיה תלוי במה שנחלקו באחרונים לגבי יובל האם הספירה והקידוש מעכבים שבלעדיהם אין כאן קידוש יובל או לא. דהמנ"ח במ"ע של"ב, וכן האו"ש בפ"ב מהל' קדה"ח כתבו, שאינו אלא למצווה ולא לעיכובא עי"ש. אמנם ברבינו חיים הלוי בפ"י מהל' שמו"י ה"ה כתב בדעת הרמב"ם שם שספירת השמיטות ע"י בי"ד היא לעיכובא, ובלא שנקבע ע"י ספירה וקידוש אין חלות דשנת היובל כלל, וכקה"ח שאינו נעשה בלא בי"ד עי"ש, וע"ע במש"כ בענין זה א"ז במשנת יעבץ יו"ד ס' כ"ח עי"ש. ולכאורה יש להשוות דבר זה לכאן ע"פ לשון הגמ' חגיגה מנה ימים וקדש חודש מנה ימים וקדש עצרת, ועי"ש בתוס' שיש שגרסו במקום מנה ימים וקדש חודש, מנה שנים וקדש יובל. וא"כ יש להשוותם.
אמנם אם גם אין צריך ספירה בפועל כדי שיחול היובל או המקרא קודש דשבועות, אמנם מ"מ מצות הספירה והמקרא קודש היו צרכים להתלות זב"ז, וא"כ יש מקום להקשות מ"מ דגם אם אין הספירה לעיכובא למנחה חדשה ולמקרא קודש, מ"מ צ"ע למה לא תצווה התורה למנות כדי לדעת מתי הוא המקרא קודש דשבועות, וכמו דהוא גבי זבה שנא' וספרה לה שתדע מתי חל יום השביעי שלה, ואף אם אין המצוה לספור בפה מ"מ הוא מצוה לדעת מתי חל שביעי שלה עיין בחינוך מ"ע של"א, וכן גבי יובל דלכו"ע יש מצות ספירה, שהוא בפשיטות כדי לדעת מתי יחול שנת היובל. ואף לשמיטה יש מצוה של מנין כמו שנא' בגמ' ערכין מנו יובלות לקדש שמטין, ועיין בר"ח הל' שמו"י שכ' מזה שהוא מצוה מהתורה למנות כדי לדעת מתי חל השמיטה, וגם אם אינו לעיכובא כמש"כ הבעה"מ. וכן לשון הגמ' בפשיטות גבי חודש, דמנה ימים וקדש חודש, אף שהתם אין לך סימן גדול מהלבנה המתחדשת.
ואפי' נצטווינו לזכור כל יום מימי השבוע שלא נשכח מתי נעשה שבת עפ"י מש"פ הרמב"ן את הקרא דזכור את יום השבת לקדשו. וא"כ למה שלא תהיה כאן מצוה כזו לכה"פ למנות במחשבה עד לחמשים יום כדי לקדש העצרת, וא"כ ידעתי שאין לנו זכות לשאול שאלה כזו למה כאן ציוותה התורה וכאן לא, דמי יבוא בסוד ה', מ"מ תורה היא וללמוד אנו צרכים, ולכה"פ יש להביא סיוע מכאן לדעת הרמב"ם, או לדעת רבינו ירוחם דלא בטלה כיום מצות הספירה, וכמו שכת' רבינו ירוחם כדהבאנו לעיל דהמצוה דספירה היא לכאו"א כדי שלא נשכח מתי חל חג השבועות, [וע"ע בר"מ במו"נ שנקט לעיקר הטעם דספירה שהיא למתן תורה, והוא מתאים לדעתו שמצוה זו נוהגת גם בזה"ז, עיין בר"ן סוף מסכת פסחים], והדברים צ"ע.
וכעת עש"ק פ' בהר שנת תשע"א החילותי לחשוב בדרך כזו, דהנה לענין ספירת יובלות ע"י בי"ד בתוס' מנחות הסתפקו אם מברכים, והראב"ד על ספרא בהר כ' שמברכים, ובחזקוני בפ' בהר החליט שאין מברכים שדווקא ספה"ע נא' בתורה פעמים בפ' אמור לכל ישראל שכ' בה לכם ובפ' ראה לבי"ד שנא' שם לך ולכן מברכים בה, משא"כ בספירת יובלות דלא הוי אלא מצות בי"ד אין מברכים עיי"ש.
והנה דבריו חידוש שגם בספה"ע יש מצוה על הבי"ד, (ומקורו עפ"י פי' לספרי ראה עיי"ש, וראיתי במשנת חיים בשם הגר"א שמפ' שאינו רק ס"ד), ועוד מבואר מדבריו שעל מצווה דבי"ד אין מברכים, והטעם אולי משום דכל מצווה דבי"ד לא הוי אלא הכשר מצווה לקידוש כמו שנא' מנה וקדש, משא"כ מצווה דציבור שהוא משום תכלית עצמית [אולי ע"ש להתכונן למ"ת או דבר אחר, עכ"פ היא מצווה מעשית], אך מצווה דבי"ד היא מצווה שנועדה לסדר עם ישראל ואין תכליתה במצווה בעצמה וע"כ אין בה ברכה, [ונראה לבאר עוד בזה, מה ששמעתי שהערו באחרו' על מתני' בפ"ב דמכות שכ' שהגולה אינו יוצא מהעיר מקלט אפי' להצלת נפשות עיי"ש, שלכא' יש לעיין דהא פקו"נ דוחה את כה"ת, ולמש"נ ניחא שלכל היותר יש בישיבתו מצות בי"ד ואין מצות בי"ד כשאר המצות להדחות מפני פקו"נ שאינה למטרת עצם המצוה אלא לתכלית שבה, וכיון ודינו להיות בעיר מקלט אינו חשוב שעושה כן משום איזו מצוה, וע"כ לא נדחה מפני פקו"נ עי'].
בנוסח אחר י"ל, ע"פ מש"כ המהר"ל בנצח בטעם שאין מברכין על הגדה ותפילה וכדו', שכל מצוה שהיא בדיבור וצריכה כוונה היא בעצמה כמו ברכה, [וכמדומה כ"כ גם הריטב"א בסוג' דנוסח ברכות בריש פסחים], ועי' א"ז שבאר שלכן פי' הרמב"ם בתו"מ שמברכים על ספה"ע להוציא מדברי מהר"ל, וי"ל שספירת בי"ד צריכה כוונה שכל כולה היא לשם קידוש עצרת כמש"נ, ולכן לא בעי בה ברכה, אמנם יותר נראה לי נכון כנוסח הראשון שכל מצוה של בי"ד אין מברכים שלא מצינו ברכה למוספים על העיר ועל העזרה או לקידוש החודש וכו', שאין תכליתן של מצות אלו לקדש את חומרו של האדם שלכן תיקנו להם ברכה לרומם המעשה ולהעלותו, אלא העיקר במצות אלו התכלית שלשמם נועדו ובכהאי גוונא ליכא ברכה דו"ק ותשכח, [שו"ר שם בשם הד"א שמיטה ויובל שמקשה ע"ז שיש מצות דבי"ד שמפורש שכן מברכים וצ"ע שם שאינו תח"י כעת].
ויתכן שיש ליישב לדברי החזקוני קצת מה שנבוכנו מאד לשיטת רוב הרא' דספה"ע היום מדרבנן, כיון והמצווה של ישראל אינה פועלת קידוש עצרת רק מצוה דבי"ד כמסתבר וכמש"נ גם מדברי החזקוני, והמצווה הזו דכל ישראל היא שבטלה, כיון ואינה בוודאי לעיכובא בקידוש עצרת, ומצוות בי"ד אפשר באמת לא בטלה, ורק שהיום שאין מקדשין עפ"י ראיה ממילא מתקדש העצרת עי"כ שמקדשין בי"ד ע"פ החשבון שנוסד בשעתו ועי"כ כולם יודעים מתי חל החג, ומי יודע אפשר בסוד ה' היה הדבר מתחילה,
ולפי זה יתכן שיש ליישב דברי החינוך שכ' שבו' בסיוון הוה חג העצרת, שהק' עליו המנ"ח הא שבועות הוא אחר חמישים יום לספירה וזה גם בזה"ז ולא בו' בסיוון ואינו רק מקרה שכן קרה היום, ולפי"ז ניחא ששבועות אכן בו' בסיוון עפ"י קביעות החודש ובאמת הוא אחר חמישים יום, רק שא"א כעת לקבוע עפ"י ספירה שאין ספירת בי"ד בזה"ז, והעיקר היה לקבוע שיהיה אחר חמישים ויתקדש עפ"י קביעות החודש ועפ"י קביעות החודש נחשב שמונים ימים ומקדשים עצרת [והיה מי שכ' שמי שעבר את קו התאריך ימנה ימים ויקדש עצרת לעצמו ואין לדברים אלו אחיזה של כלום, אולם למש"נ מהחזקוני ברור יותר, כיון והקידוש עפ"י בי"ד ובו' בסיוון כל מקום לפי מקומו וז"ב וא"צ לפנים].
ברזילי כתב:שלום לכל חכמי אתרא הדין,
לדעת הרבה ראשונים, ספירת העומר בזה"ז דרבנן, לפי שלדעתם ספירה דאורייתא תלויה בהקרבת העומר ומתחילה רק מיום הביאכם בפועל.
לשיטתם יש לשאול מדוע יו"ט של שבועות הוא מן התורה בזה"ז. הלא קביעות זמנו של חג השבועות היא ביום החמישים לספירה, ולכאורה אם אין ספירה מה"ת, במה מקרי ו' סיון שלנו יום החמישים שבו צוותה תורה לקרוא מקרא קודש?
[וזו שאלה נפרדת ממה שיש לדון שמפשטות הפסוקים עולה שקביעות היו"ט היא ביום הקרבת שתי הלחם, ודו"ק]
אשמח לשמוע אם ידוע לכם מי עסק בשאלה פשוטה זו, ובעיקר, מה יש לומר בזה.
אמנם מסתבר כדבריך שאין חג השבועות תלוי בספירה בפועל, אלא שביום החמישים חוגגים, ספרו או לא ספרו. אבל אין זה פותר את הבעיה, כי השאלה היא יום החמישים למה (ל' בשווא)? וכאן יש שתי דרכים - חמישים ליום הקרבת העומר בפועל, או חמישים ליום בו נצטווינו להקריב (בין אם הוקרב ובין אם לא). וכעין זה יש ספק דומה בחיוב הספירה עצמו, אם הוא מתחיל ביום הקרבת העומר בפועל, או ביום בו נצטווינו להקריב (בין אם הוקרב ובין אם לא). נראה על פניו ששתי השאלות תלויות זב"ז, ולאותם הראשונים שהבינו שספירה בזה"ז דרבנן כי מונים מיום ההקרבה בפועל, ואין לנו "מיום הביאכם", אם כן אין לנו גם יום החמישים.צעיר_התלמידים כתב:עיקר השאלה לא ברורה כלל, גם ספירת היובל בפשטות לא מעכבת בקידוש שנת היובל.
ולענ"ד נראה שעיקר השאלה שלכם בנויה על ערבוב בין שתי הבנות שיכולות ליפול בקריאת הפסוק הנידון.
אם אנחנו מבינים את ספירת העומר כזאת שאמורה לקבוע את תחולת חג השבועות, זאת אומרת שהאדם פועל ויוצר את הספירה בימים, זה אולי פשוטו של מקרא וככזה אפשר שיש מקום מסוים להבין את שאלתך אבל אם כך אין טעם בספירה של כל אחד ואחד, וכי כל בן אדם הולך ליצור לעצמו מועד אחר בתום ספירתו את הקציר שלו? או האם לא יותר פשוט לדבר על חישוב מראש של היום החמישים אחרי העומר, ולקבוע ששבועות יחול ביום ההוא לפי התאריך העברי ? ובפרט לפי ההלכה שלמועד העומר יש זמן קבוע וכל מרחב התימרון הוא בין ה' לז'.
אבל פשוט שספירת העומר באה לקבוע את הספירה באדם ולא ביום, והמעמד של היום קיים מצד עצמו ולא צריך את הספירה של הגברא בשביל לקבוע אותו, האדם לא מייצר את המספר אלא משיב אל לבבו את המספר אשר קיים כבר לפני מעמד הספירה, וזה מתפרש כמו שהרגישו החינוך ועוד בטעמי המצוות שהספירה היא בשביל הנפש ולא בשביל קביעות היום, וממילא נראה שלא קשה מידי.
אך ראיתי כבר לרב סמט שנטה מזה ולענ"ד אין דבריו מחוורים.
ברזילי כתב:אמנם מסתבר כדבריך שאין חג השבועות תלוי בספירה בפועל, אלא שביום החמישים חוגגים, ספרו או לא ספרו. אבל אין זה פותר את הבעיה, כי השאלה היא יום החמישים למה (ל' בשווא)? וכאן יש שתי דרכים - חמישים ליום הקרבת העומר בפועל, או חמישים ליום בו נצטווינו להקריב (בין אם הוקרב ובין אם לא). וכעין זה יש ספק דומה בחיוב הספירה עצמו, אם הוא מתחיל ביום הקרבת העומר בפועל, או ביום בו נצטווינו להקריב (בין אם הוקרב ובין אם לא). נראה על פניו ששתי השאלות תלויות זב"ז, ולאותם הראשונים שהבינו שספירה בזה"ז דרבנן כי מונים מיום ההקרבה בפועל, ואין לנו "מיום הביאכם", אם כן אין לנו גם יום החמישים.צעיר_התלמידים כתב:עיקר השאלה לא ברורה כלל, גם ספירת היובל בפשטות לא מעכבת בקידוש שנת היובל.
ולענ"ד נראה שעיקר השאלה שלכם בנויה על ערבוב בין שתי הבנות שיכולות ליפול בקריאת הפסוק הנידון.
אם אנחנו מבינים את ספירת העומר כזאת שאמורה לקבוע את תחולת חג השבועות, זאת אומרת שהאדם פועל ויוצר את הספירה בימים, זה אולי פשוטו של מקרא וככזה אפשר שיש מקום מסוים להבין את שאלתך אבל אם כך אין טעם בספירה של כל אחד ואחד, וכי כל בן אדם הולך ליצור לעצמו מועד אחר בתום ספירתו את הקציר שלו? או האם לא יותר פשוט לדבר על חישוב מראש של היום החמישים אחרי העומר, ולקבוע ששבועות יחול ביום ההוא לפי התאריך העברי ? ובפרט לפי ההלכה שלמועד העומר יש זמן קבוע וכל מרחב התימרון הוא בין ה' לז'.
אבל פשוט שספירת העומר באה לקבוע את הספירה באדם ולא ביום, והמעמד של היום קיים מצד עצמו ולא צריך את הספירה של הגברא בשביל לקבוע אותו, האדם לא מייצר את המספר אלא משיב אל לבבו את המספר אשר קיים כבר לפני מעמד הספירה, וזה מתפרש כמו שהרגישו החינוך ועוד בטעמי המצוות שהספירה היא בשביל הנפש ולא בשביל קביעות היום, וממילא נראה שלא קשה מידי.
אך ראיתי כבר לרב סמט שנטה מזה ולענ"ד אין דבריו מחוורים.
ומנין שיש כאן סדר מצוות אחד? כי התורה אמרה לספור "מיום הביאכם", ולפי הבנה זו אם לא הבאתם אין כאן מצוה. ואם כן הוא הדין והוא הטעם שאין יום חמישים ליום הביאכם.צעיר_התלמידים כתב:לא הבנתי, הראשונים שהבינו שאין ספירה דאוריתא בזה"ז זהו משום שהבינו שהספירה הוא חלק מסדר המצוות המתמשך והמורכב מהבאת העומר ספירה והקרבת הלחם, ולא בגלל שטכנית אין מהיכן לספור.
ברזילי כתב:ומנין שיש כאן סדר מצוות אחד? כי התורה אמרה לספור "מיום הביאכם", ולפי הבנה זו אם לא הבאתם אין כאן מצוה. ואם כן הוא הדין והוא הטעם שאין יום חמישים ליום הביאכם.צעיר_התלמידים כתב:לא הבנתי, הראשונים שהבינו שאין ספירה דאוריתא בזה"ז זהו משום שהבינו שהספירה הוא חלק מסדר המצוות המתמשך והמורכב מהבאת העומר ספירה והקרבת הלחם, ולא בגלל שטכנית אין מהיכן לספור.
צעיר_התלמידים כתב:ברזילי כתב:אמנם מסתבר כדבריך שאין חג השבועות תלוי בספירה בפועל, אלא שביום החמישים חוגגים, ספרו או לא ספרו. אבל אין זה פותר את הבעיה, כי השאלה היא יום החמישים למה (ל' בשווא)? וכאן יש שתי דרכים - חמישים ליום הקרבת העומר בפועל, או חמישים ליום בו נצטווינו להקריב (בין אם הוקרב ובין אם לא). וכעין זה יש ספק דומה בחיוב הספירה עצמו, אם הוא מתחיל ביום הקרבת העומר בפועל, או ביום בו נצטווינו להקריב (בין אם הוקרב ובין אם לא). נראה על פניו ששתי השאלות תלויות זב"ז, ולאותם הראשונים שהבינו שספירה בזה"ז דרבנן כי מונים מיום ההקרבה בפועל, ואין לנו "מיום הביאכם", אם כן אין לנו גם יום החמישים.צעיר_התלמידים כתב:עיקר השאלה לא ברורה כלל, גם ספירת היובל בפשטות לא מעכבת בקידוש שנת היובל.
ולענ"ד נראה שעיקר השאלה שלכם בנויה על ערבוב בין שתי הבנות שיכולות ליפול בקריאת הפסוק הנידון.
אם אנחנו מבינים את ספירת העומר כזאת שאמורה לקבוע את תחולת חג השבועות, זאת אומרת שהאדם פועל ויוצר את הספירה בימים, זה אולי פשוטו של מקרא וככזה אפשר שיש מקום מסוים להבין את שאלתך אבל אם כך אין טעם בספירה של כל אחד ואחד, וכי כל בן אדם הולך ליצור לעצמו מועד אחר בתום ספירתו את הקציר שלו? או האם לא יותר פשוט לדבר על חישוב מראש של היום החמישים אחרי העומר, ולקבוע ששבועות יחול ביום ההוא לפי התאריך העברי ? ובפרט לפי ההלכה שלמועד העומר יש זמן קבוע וכל מרחב התימרון הוא בין ה' לז'.
אבל פשוט שספירת העומר באה לקבוע את הספירה באדם ולא ביום, והמעמד של היום קיים מצד עצמו ולא צריך את הספירה של הגברא בשביל לקבוע אותו, האדם לא מייצר את המספר אלא משיב אל לבבו את המספר אשר קיים כבר לפני מעמד הספירה, וזה מתפרש כמו שהרגישו החינוך ועוד בטעמי המצוות שהספירה היא בשביל הנפש ולא בשביל קביעות היום, וממילא נראה שלא קשה מידי.
אך ראיתי כבר לרב סמט שנטה מזה ולענ"ד אין דבריו מחוורים.
לא הבנתי, הראשונים שהבינו שאין ספירה דאוריתא בזה"ז זהו משום שהבינו שהספירה הוא חלק מסדר המצוות המתמשך והמורכב מהבאת העומר ספירה והקרבת הלחם, ולא בגלל שטכנית אין מהיכן לספור.
צעיר_התלמידים כתב:ברזילי כתב:ומנין שיש כאן סדר מצוות אחד? כי התורה אמרה לספור "מיום הביאכם", ולפי הבנה זו אם לא הבאתם אין כאן מצוה. ואם כן הוא הדין והוא הטעם שאין יום חמישים ליום הביאכם.צעיר_התלמידים כתב:לא הבנתי, הראשונים שהבינו שאין ספירה דאוריתא בזה"ז זהו משום שהבינו שהספירה הוא חלק מסדר המצוות המתמשך והמורכב מהבאת העומר ספירה והקרבת הלחם, ולא בגלל שטכנית אין מהיכן לספור.
ואכן אין להביא שתי הלחם אם נבנה בית המקדש בין פסח לשבועות.
אבל זה לא סותר את הענין ש'וקראתם בעצם היום הזה' כשם שמשום מה אינו מתייחס ליום הבאת שתי הלחם עצמם בפועל כך אינו מתייחס גם ליום שבו חלה חובת הבאתם.
צעיר_התלמידים כתב:ברזילי כתב:ומנין שיש כאן סדר מצוות אחד? כי התורה אמרה לספור "מיום הביאכם", ולפי הבנה זו אם לא הבאתם אין כאן מצוה. ואם כן הוא הדין והוא הטעם שאין יום חמישים ליום הביאכם.צעיר_התלמידים כתב:לא הבנתי, הראשונים שהבינו שאין ספירה דאוריתא בזה"ז זהו משום שהבינו שהספירה הוא חלק מסדר המצוות המתמשך והמורכב מהבאת העומר ספירה והקרבת הלחם, ולא בגלל שטכנית אין מהיכן לספור.
ואכן אין להביא שתי הלחם אם נבנה בית המקדש בין פסח לשבועות.
דרומי כתב:אגב בענין זה, חשבתי בדרך החידוד לבאר למה ביו"ט שני של שבועות אין קוראים בפרשת 'שור או כשב', שבה יש אריכות גדולה בענין ספירת העומר וחג השבועות וכו', ובמקום זה קוראים את פרשת 'כל הבכור', שחגיגת שבועות שם באה בקיצור הרבה יותר. וכבר כתב בזה הפר"ח והארכתי בזה באשכול אחר.
וחשבתי שאולי הוא משום שהקריאה בפרשה זו עלולה לעורר שאלות על עצם החג, כי אכן בפרשה זו משמע שקריאת היו"ט כמקרא קודש תלויה בספירת העומר שלפני כן וכו', ולכן העדיפו לחסוך שאלות (מצד יהודים 'פשוטים' השומעים את קריאת התורה) וקוראים בפרשת 'כל הבכור' שהיא לא מעוררת שאלה זו.
ברזילי כתב:צעיר_התלמידים כתב:ברזילי כתב:ומנין שיש כאן סדר מצוות אחד? כי התורה אמרה לספור "מיום הביאכם", ולפי הבנה זו אם לא הבאתם אין כאן מצוה. ואם כן הוא הדין והוא הטעם שאין יום חמישים ליום הביאכם.
ואכן אין להביא שתי הלחם אם נבנה בית המקדש בין פסח לשבועות.
אבל זה לא סותר את הענין ש'וקראתם בעצם היום הזה' כשם שמשום מה אינו מתייחס ליום הבאת שתי הלחם עצמם בפועל כך אינו מתייחס גם ליום שבו חלה חובת הבאתם.
לא אמרתי שהוא מתיחס ליום בו מביאים שתי הלחם (אם כי גם זה אפשרי) אלא ליום החמישים להבאת העומר. לדעתך, לאיזה יום זה מתיחס?
בן אדם כתב:ברזילי כתב:צעיר_התלמידים כתב:ואכן אין להביא שתי הלחם אם נבנה בית המקדש בין פסח לשבועות.
אבל זה לא סותר את הענין ש'וקראתם בעצם היום הזה' כשם שמשום מה אינו מתייחס ליום הבאת שתי הלחם עצמם בפועל כך אינו מתייחס גם ליום שבו חלה חובת הבאתם.
לא אמרתי שהוא מתיחס ליום בו מביאים שתי הלחם (אם כי גם זה אפשרי) אלא ליום החמישים להבאת העומר. לדעתך, לאיזה יום זה מתיחס?
הקושיא חזקה מברזל, ולחומר הקושיא לכאורה נצטרך לומר כמש"כ הרמב"ן שמזה שכתוב "חוקת עולם לדורותיכם בכל מושבותיכם", בזה גילתה התורה שאף בשעה שאין עומר יקבעו את החג לפי מנין חמשים יום ליום שבו חלה חובת הבאת העומר. (וכן היא גם נוסח הספירה שאומרים "לעומר/בעומר" אע"פ שאין לנו בזמננו עומר, והכוונה היא ליום שבה יש מצווה להקריב העומר, אף אם בפועל לא הקריבו בסופו של דבר).
אלא שקצת תמוה איך יתכן שלא מצאנו בחז"ל ילפותא זו, וכל מקורו אינו אלא מזמן הראשונים.
[/quote]פרי יהושע כתב:אליהו בן עמרם כתב:ברזילי כתב:שלום לכל חכמי אתרא הדין,
לדעת הרבה ראשונים, ספירת העומר בזה"ז דרבנן, לפי שלדעתם ספירה דאורייתא תלויה בהקרבת העומר ומתחילה רק מיום הביאכם בפועל.
לשיטתם יש לשאול מדוע יו"ט של שבועות הוא מן התורה בזה"ז. הלא קביעות זמנו של חג השבועות היא ביום החמישים לספירה, ולכאורה אם אין ספירה מה"ת, במה מקרי ו' סיון שלנו יום החמישים שבו צוותה תורה לקרוא מקרא קודש?
[וזו שאלה נפרדת ממה שיש לדון שמפשטות הפסוקים עולה שקביעות היו"ט היא ביום הקרבת שתי הלחם, ודו"ק]
אשמח לשמוע אם ידוע לכם מי עסק בשאלה פשוטה זו, ובעיקר, מה יש לומר בזה.
ואם חכמים אמרו לספור. מה אכפת לן?
ומאי שנא מקביעת התאריך של כל חג, שגם הוא מתבסס על קביעת הלוח ועיבור השנה ע"י חכמים? (ולא ע"י עדות על חידושה של לבנה וכו')
אלא שכאן נתווסף עוד משהו, שאמרו חכמים לנו לספור, ובסוף ספירתנו יחול חג השבועות מדאורייתא, כי כך הורו לנו חכמים.
שותא דמר לא ידענא, הלא יש כאן שאלה פשוטה שקידוש עצרת תלוי במניין, 'מנה ימים וקדש עצרת', ואי מניין אין כאן קידוש אין כאן.
אמנם בעבר כתבתי דברים ע"ד זה שכיום הוא עפ"י קביעות החודש ומתאים הדבר לרס"ג והחינוך שכתבו ששבועות הוא בו' בסיון, שר' פישל פרעלא ר"ל שדעתו כדעת הגא' (שבאו לשלול הקראות), שקידוש ע"פ חשבון מה"ת, ואני כתבתי דכוונתם לזה"ז. ואני מצרף כאן.
.אליהו בן עמרם כתב:אותם חז"ל ש"קידשו" לנו את המועדים האחרים, הם אמרו לנו לספור ושיתקדש בתום ספירתנו "שבועות".
כלומר השאירו לנו את "כח" הקידוש בתום הספירה מכוחם לקבוע את זמן המועדות, אלא דשאני מכל מועד שמתקדש בתאריכו בלי ספירה, וכאן אמרו לנו שיכול להתקדש מכח ספירתנו.
אליהו בן עמרם כתב:פרי יהושע כתב:.אליהו בן עמרם כתב:אותם חז"ל ש"קידשו" לנו את המועדים האחרים, הם אמרו לנו לספור ושיתקדש בתום ספירתנו "שבועות".
כלומר השאירו לנו את "כח" הקידוש בתום הספירה מכוחם לקבוע את זמן המועדות, אלא דשאני מכל מועד שמתקדש בתאריכו בלי ספירה, וכאן אמרו לנו שיכול להתקדש מכח ספירתנו.
יפה אבל מעט מרחיק לכת, כי חז"ל לא קבלו כוח לקדש מועדות ע"י תקנתם, אלא ע"י קידוש החודש, ומנ"ל שאכן קיבלו כוח כזה.
ורבי רפאל מוולאזין רצה ללמוד מהתורה של וספרתם לכם ממחרת השבת, מיום הביאכם וגו', שיש בתורה התייחסות מיוחדת לזמן שלא יהיה בית מקדש כמבואר בסוגי' במנחות לעניין "יום הנף", (ויש עוד כיו"ב "בערב תאכלו מצות", שעכ"פ מדרכי הדרשה אמרו שיש בכללה מצווה לזמן הזה בתורה גופא), ומשם יש ללמוד שגם בלא עומר, יש ספירה וקידוש, אבל אם הספירה מדרבנן הדק"ל.
ולהטעים את הדבר עוד קצת:
לדעת החזקוני, שציין מר שליט"א, הנה צריך להבין מאי שנא גדר ספירת ב"ד מספירת כלל ישראל? ומה התוספת בספירת בי"ד על ספירת כלל ישראל?
ואולי, שתי מטרות לפנינו, האחת - ספירה שיש בה "הכנה" (לכלל ישראל. כי הרי ברור שקידוש היום לא יהיה תלוי בספירת כל אחד ואחד, וכפי שכבר הקשו טובא בכאן), וספירה שיש בה ענין של קידוש היום (בי"ד הגדול), שניתן הכח ביד בי"ד הגדול לקבוע תאריך מועד זה שלא באמצעות קידוש החודש אלא באמצעות הספירה, כספירת יובל.
ובתקנת חז"ל שכלל ישראל ימשיכו לספור אף לאחר שנתבטלה מצות הספירה מדאורייתא, השאירו בידינו את הכח לקבוע את המועד מכח ספירתנו.
וכפי, שיש בכח בי"ד הגדול לקבוע את תאריכי שאר המועדות על פי חשבונם (כתקנת הלל - אף לאחר שאין למעשה קידוש החודש), כך יש כח בידם לקבוע את תאריך חג השבועות מכח ספירתנו, כי זה כוחם שניתן להם מדאורייתא, בספירת בי"ד הגדול, שכל מטרתה לקבוע את תאריך המועד - שבועות, ולא כספירת ישראל (בזמן שהיו מצווים מדאורייתא).
ולענ"ד הקלושה והרטושה - הדברים נכונים ונפלאים...
ונראה לבאר ע"פ מה שכתב הריב"ש בתשובה שכל זמן שלא היו קרבנות לא היו מועדים, שהקרבנות הם עיקר קדושת המועד, וכן מוכח מדברי הגר"א שכתב ליישב הקושיא שלפי החשבון יוצא שהמשכן נבנה בט"ו בתשרי והרי זהו יום טוב ואינו דוחה את השבת, אלא על כרחך שכל זמן שלא הקריבו קרבנות עדיין לא היו המועדות ולא היה איסור מלאכה. ולפי זה יש לומר שכמו שבזמן הזה שאין לנו בית המקדש וקרבנות ואף על פי כן נוהגים המועדים, והוא מכיון שכבר הוקבע שהימים הללו המה ימים טובים ממילא גם בשבועות הוקבע שאחרי מ"ט ימים יש חג השבועות ואף על פי שאין ספירה בפועל.
יושב סתר כתב:שיעור הגרמ"ב זילברברג:
ומחומר הקושיא רצה חכ"א לומר שאכן חג השבועות בזה"ז אינו אלא מדרבנן.
הרי שעשו ישראל במדבר את חג השבועות, הגם שלא הקריבו לא את העומר ולא את שתי הלחם.הַלֶּחֶם מְעַכֵּב אֶת הַכְּבָשִׂים, וְהַכְּבָשִׂים אֵינָן מְעַכְּבִין אֶת הַלֶּחֶם, דִּבְרֵי רַבִּי עֲקִיבָא. אָמַר שִׁמְעוֹן בֶּן נַנָּס: לֹא כִי, אֶלָּא הַכְּבָשִׂים מְעַכְּבִין אֶת הַלֶּחֶם, וְהַלֶּחֶם אֵינוֹ מְעַכֵּב אֶת הַכְּבָשִׂים; שֶׁכֵּן מָצִינוּ, כְּשֶׁהָיוּ יִשְׂרָאֵל בַּמִּדְבָּר אַרְבָּעִים שָׁנָה, קָרְבוּ כְבָשִׂים בְּלֹא לֶחֶם, אַף כָּאן יִקְרְבוּ כְבָשִׂים בְּלֹא לָחֶם. אָמַר רַבִּי שִׁמְעוֹן: הֲלָכָה כְּדִבְרֵי בֶן נַנָּס, אֲבָל אֵין הַטַּעַם כִּדְבָרָיו, שֶׁכָּל הָאָמוּר בְּחֹמֶשׁ הַפְּקוּדִים קָרַב בַּמִּדְבָּר, וְכָל הָאָמוּר בְּתוֹרַת כֹּהֲנִים לֹא קָרַב בַּמִּדְבָּר, מִשֶּׁבָּאוּ לָאָרֶץ קָרְבוּ אֵלּוּ וָאֵלּוּ.
הנה לא הזכיר "בעצם היום הזה" בשבת ולא במועדים רק בחג השבועות (לעיל פסוק כא) וביום הכפורים (כאן) וכן באיסור החדש אמר (פסוק יד) עד עצם היום הזה והנראה בטעם הדבר כי בעבור שאמר בשבועות מיום הביאכם את עומר התנופה וגו' תספרו חמשים יום ואמר והקרבתם מנחה חדשה ממושבותיכם תביאו וגמר הענין (פסוקים טו-יז) והאריך לצוות בקרבנות (פסוקים יח-כ) הוצרך לומר (בפסוק כא) וקראתם בעצם היום הזה מקרא קדש כי גוף היום הוא קדוש ואסור בעשיית מלאכה ואיננו תלוי בעומר ולא בקרבנות
והזכיר בפרשה הזו כבש העומר וכבשי עצרת, כי בידוע שלא ינהגו אלא בארץ, שהן באים בגלל הלחם שאמר בו (פסוק י): כי תבואו אל הארץ וקצרתם את קצירה וגו', אבל הימים עצמם נוהגים מיד.
חזור אל “בין פסח לעצרת - ספיה"ע, ל"ג בעומר, שבועות”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 7 אורחים