אם כסף תלוה את עמי את העני עמך לא תהיה לו כנושה לא תשימון עליו נשך:
כוונה נכונה בדברי המכלתא על הכתוב אם כסף תלוה את עמי, כסף בכסף אתה מלוהו, ואי אתה מלוה פירות בפירות, ויבואר גם כן לשון אם הכתוב בזה, בשם הרב המפורסם לשם נאה דורש וכו' מו"ה אליקים געציל נ"י מ"מ בעיר בריסק:
ואיתא במכלתא (מובא ברש"י ז"ל) רבי ישמעאל אומר כל אם ואם שבתורה רשות, חוץ מזה ועוד שנים ע"ש, ר"ל דהם חובה ולא רשות, ולשון אם הכתוב בזה, פירש רש"י ז"ל בפ' יתרו (כ, כ"ב) וז"ל הרי אם זה משמש בלשון כאשר ע"ש, ר"ל כאשר תלוה כספך את עמי וגו' לא תהיה לו כנושה לא תשימון עליו נשך (ועיין בסמ"ע בחושן משפט בהלכות גביית מלוה סימן צ"ז סעיף א' ע"ש):
ואמר הרב הנ"ל כן, דהנה בין תיבת כסף לתיבת תלוה, יש פסיק, קו נצב לאורכו, להורות דתיבות אם כסף, אינו נסמך לתיבת תלוה, לא כדפירשו המפרשים ז"ל, דנשוא המשפט מהכתוב הזה, הוא רק סיפא דקרא דהיינו לא תהיה לו כנושה לא תשימון עליו נשך, רק צריכין להפריד תיבות אם כסף מתיבת תלוה, והכי פירושא, אם כסף, ר"ל אם הוא כסף, תלוה את עמי, אתה מוכרח להלות לו דחוב הוא לך, אך אם הוא אוכל, אין עליך חוב להלות לו, משום דאדם רוצה בקב שלו מתשעה קבים של חבירו, כדאיתא בבבא מציעא (ל"ח ע"א) לזאת לא הטילה התורה חוב על זה (ועיין בפנים יפות שכתב וז"ל, ומטעם זה נראה, דלא הזהירה התורה על שאלת כלים וחפצים וכו', והטעם משום שהוא מתקלקל בתשמישו, ולא הזהירה התורה אלא בהלואה שאין בו פסידא ע"ש), רק ממדת החסד אתה צריך לעשות זאת כדכתיב כי חפץ חסד הוא, אך הלואת מעות, דמעות להוצאה ניתנה, ואין נפקא מינה ליה איזה מעות ישיב לו, דכולן להוצאה ניתנה, לזאת חוב הוא לו להלות, ועליה יש מצות עשה מיוחדת, אם כסף תלוה (ועיין בספר אהבת חסד להר"ר ישראל מאיר הכהן שליט"א בעה"מ ספר חפץ חיים, בפרק ראשון):
וזהו כוונת המכלתא, כסף בכסף אתה מלוהו ר"ל תוכרח להלוהו, דחוב הוא לך, ואי אתה מלוה פירות בפירות, דזאת אין חוב הוא לך והמכלתא למד זאת, מהפסיק שכתוב בקרא, ועתה אתי שפיר לשון אם בפשיטות, דהתנאי קאי על הכסף, דהיינו אם כסף תלוה, דחוב הוא לך, אבל אוכל אינו חוב, רק מתורת גמילות חסד אתה צריך לעשות זאת כנ"ל:
משה ישעיהו כתב:אך ידוע מה שכתבו האחרונים לענין שמיטת כספים שאף הלואת אוכל או חפצים שונים שאינם חוזרים בעין, דינם כהלואה שנשמטים בשביעית [עיין במלאכת שלמה [פ"י מ"ב] והביא דבריו החיד"א בשו"ת חיים שאל [ח"ב ס' לב] בן איש חי [פרשת כי תבוא], דרך אמונה [שמיטה ויובל פרק ט ס"ק ב'], וא"כ מוכח מכאן שאף דברי מאכל הינם בגדר הלואה ויש מצווה להלוותם, וכן ראיתי שהכריע הגרי"מ שטרן באמרי יעקב על שו"ע הרב הלואה.
משה ישעיהו כתב:וכן ראיתי שהכריע הגרי"מ שטרן באמרי יעקב על שו"ע הרב הלואה.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 190 אורחים