אהרן תאומים כתב:סח ע"ב
רש"י ד"ה והתנן משחרב כו'. ואמרינן מאי טעמא כו':
למאי רש"י אומר "ואמרינן" , הרי מיד נראה זאת, ועוד בד"ה עצמו כתוב וכו' משמע שאין שום קושי במילים והתנן משחרב שצריך לגלות את ההמשך, עוד בדר"כ הלשון ברש"י לקמן מפרש טעמא ומה הוא הלשון "ואמרינן" ונראה הפשט הוא ע"פ דברי האמרי אמת על הקושית תוספות מדוע במסכת סוכה חוברו שתי תקנות אלו ליטול לולב בירושלים זכר למקדש ויום הנף כולו אסור, וז"ל תוספות סוכה מא ע"אושיהא יום הנף כולו אסור. הרבה תקנות תיקן רבן יוחנן בן זכאי אלא הנך תרתי תיקן יחד להכי תני הכא יום הנף אגב גררא ותימה דבמנחות פרק רבי ישמעאל (דף סח.) לא תני הנך דלולב אגב ההוא דיום הנף ובפרק בתרא דר''ה (דף ל.) תניא הנך תרתי ועוד תקנות טובא דתקון:
ואמר הא"א שרב יוחנן ב"ז היה בזמן חורבן הבית והרי ידעו כולם בחורבן בית ראשון שלאחר 70 שנה נבנה בית שני, ואם עושה ר"י זכר למקדש סימן שח"ו בנין הבית השלישי רחוק וע"כ צריך לעשות זכר למקדש ולכן הסר את יום הנף כדי שיאמרו מהרה יבנה המקדש, וזה כוונת רש"י "ואמרינן"
אהרן תאומים כתב:ההוא דאמר כתב:סד, א
נתכוון לעשות מצוה - בי' בנ"א שהביאו עשרה גרוגרות
חולה שאמדוהו לגרוגרת אחת ורצו עשרה בני אדם והביאו עשרה גרוגרות בבת אחת פטורין אפילו בזה אחר זה אפילו קדם והבריא בראשונה.
וברש"י, ואפי' בזה אחר זה. דכולן למצוה נתכוונו פטורין דהזריז לחולה משובח.
יל"ע, א' אם רש"י נקט את הטעם של טועה בדבר מצוה [סוכה מא, ב מב, א ועוד], אם כן לשם מה הוצרך להוסיף 'דהזריז לחולה משובח', תיפוק ליה משום דנתכוון וטעה לעשות מצוה.
ב' צ"ע, דהלא הטעם של טעה בדבר מצוה הינו שיטה יחידאה בגמ' בסוכה [שם]. ואם כן מדוע שלא יתחייבו אותם י' בני אדם שטעו בדבר מצוה ולא עשו מצוה.
ב מתרץ א , רש"י לא מתכווין לטעה בדבר מצוה, רש"י מפרש כולם למצוה נתכוונו פטורין "הם לא טעו" המצווה לא נעשתה כי רק צריך גרורגרת אחת אחד , ומוסיף רש"י איזה מצוה עשו כאן בכלל שרצו כולם "הזריז לחולה משובח" המצוה לזדרז להביא לחולה (יומא פ"ד)
שמואל דוד כתב:סו,ב
תנאי היא דתניא תורמין משל ישראל על של ישראל ומשל עובדי כוכבים על של עובדי כוכבים ומשל כותיים על של כותיים ומשל כל על של כל דברי ר"מ ור' יהודה "רבי יוסי ור"ש" אומרים תורמין משל ישראל על של ישראל ומשל עובדי כוכבים על של כותיים ומשל כותיים על של עובדי כוכבים אבל לא משל ישראל על של עובדי כוכבים ושל כותיים ולא משל עובדי כוכבים ושל כותיים על [של] ישראל
רש"י ד"ה אבל לא משל ישראל כו' - דקסבר "רבי שמעון" מירוח העובד כוכבים פוטר והוה ליה מן הפטור על החיוב ומן החיוב על הפטור
צ"ע מדוע לא כתב רבי יוסי?
שמואל דוד כתב:אולם רבי יוסי סבר כר״ש (ובגמרא שלנו הובאו ביחד) וא״כ מדוע ראה רש״י צורך להדגיש רבי שמעון דוקא.
אהרן תאומים כתב:שמואל דוד כתב:אהרן תאומים כתב:שמואל דוד כתב:ו:
תנא אזאת תורת העולה סמיך כו׳
פירש״י - במסכת נדה בפרק יוצא דופן תורה אחת לכל העולין כו׳. ויש להעיר מדוע ציין למסכת נדה ולא למסכת זבחים וצע״ק
קושיה נפלאה מאוד ונחזק את הקושיה שגם תוספות במנחות דף כו מציין באותו עניין ממש חפרק יוצא דופן בנידה ולא כתב בזבחים , אגב בזבחים איתא ברייתא זו פעמיים, יעזרנו ה' להבין כוונת המורה, ורק מן הכללים שעלו בידי כשרש"י מציין מקום מדויק שם הפרק ושם המסכתא כוונתו שנעיין שם אולי סביבות המקום הנ"ל ונמצא דברים שיעזרו להבין עניין נוסף השייך לסביבות הדבר הנלמד כאן במנחות, ולא דווקא באותו ענין עצמו
גם לקמן במנחות מט. ציין רש״י למסכת נדה
התירוץ ברור מאוד שם בנדה הגמרא מבררת את ענין ה"יוצא דופן" בבהמות המוזכר בברייתא זו, ואצלנו בדף ו' ע"א מבורר עניין "יוצא דופן" בכהנים וכו' וע"כ מה נאה להביא המקור שהוא בפרק "יוצא דופן" ששם בגמרא יש את ההשוואה בין יו"ד דאדם ליו"ד דבהמה, ורש"י שם גם מסביר את מציאות הדברים מהוא יו"ד, ולהמתיק הדברים החביבות להביא מנדה שהוא גמרא שעסקו בה יותר מקדשים שהיא הלכה למעשה וחביבותה גם שבנות ישראל החמירו על עצמן" בשום לב שגם התוספות שם בנדה הוא המורחב מאוד על ברייתא זו יותר ממה שפירשו בשני המקומות בזבחים, זו גם לכאורה הסיבה שגם בשלושת המקומות הנוספים ברש"י במנחות מט. עב. עט. שמביא דווקא משם. (אגב גם במסכת מנחות מזכיר רש"י מכ''י רבינו בצלאל אשכנזי ז''ל דף פט. אבל בנות ישראל הן החמירו על עצמן שאפילו רואה טיפת דם כחרדל יושבת עליו שבעה נקיים ולאחר כמה שנים קבלו עליהן דבר זה)
ההוא דאמר כתב:סה, א
מהי טענתו האווילית של אותו זקן - 'משה אוהב ישראל'
משה רבינו אוהב ישראל היה ויודע שעצרת יום אחד עמד ותקנה אחר שבת כדי שיהו ישראל מתנעגין שני ימים.
צ"ע, דהלא זהו דברי אפיקורסות גמורים, כלום משה רבינו קבע את זמן המועדות, והלא אחד מי"ג עיקרים דהתורה היא מן השמים. והלא לזה אף הצדוקים מודים, וצ"ת.
אוהב&דעת כתב:דף סה.
שהיו בייתוסין אומרים: עצרת אחר השבת, ניטפל להם רבן יוחנן בן זכאי ואמר להם: שוטים, מנין לכם? ולא היה אדם אחד שהיה משיבו, חוץ מזקן אחד שהיה מפטפט כנגדו ואמר: משה רבינו אוהב ישראל היה וכו'
לכאורה קשה להבין, מה הפי' נטפל להם ריב"ז ואמר להם שוטים מנין לכם, והרי פשט הכתוב הוא ממחרת השבת- שבת בראשית ! אדרבא, חובת ההוכחה היא על חכמים מנין להם שלא כן הוא, וכמו שהגמ' מביאה לכך כמה וכמה ראיות, ולמה לא ידעו הבייתוסים להשיב על דבר פשוט כ"כ?
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 6 אורחים