אך בזוהר החמירו מאד וכו' והמהלך ד"א חייב מיתה כי בהשראת טומאה על ידיו חילל קדושת ה' אשר עליו כעל כל עבדי ה' המתקדשים בקדושתו של מקום ב"ה ותורתו הקדושה בקדושה ובטהרה יתירה על טהרת המון עם אשר לא הגיעו למדה זו.
אריך כתב:מאחר ולא הובאו עדיין דבריו המאירים של הגר"ז בשולחנו (א, ז), הנני להעתיקו:אך בזוהר החמירו מאד וכו' והמהלך ד"א חייב מיתה כי בהשראת טומאה על ידיו חילל קדושת ה' אשר עליו כעל כל עבדי ה' המתקדשים בקדושתו של מקום ב"ה ותורתו הקדושה בקדושה ובטהרה יתירה על טהרת המון עם אשר לא הגיעו למדה זו.
ולמדנו יסוד גדול מדבריו, שדברי הזוהר מתייחסים לאנשים מסויימים, חסידים וקדושים, אשר עבורם באמת חמור הדבר מאד, ואין להקיש כלל להמון העם. [וכיו"ב מובא בשם החזו"א אודות הקפדת הזוהר על עונת חצות ושבת, שזה לא מדבר לאנשים בדורנו. והוא אותו יסוד].
הצבי כתב:אריך כתב:מאחר ולא הובאו עדיין דבריו המאירים של הגר"ז בשולחנו (א, ז), הנני להעתיקו:אך בזוהר החמירו מאד וכו' והמהלך ד"א חייב מיתה כי בהשראת טומאה על ידיו חילל קדושת ה' אשר עליו כעל כל עבדי ה' המתקדשים בקדושתו של מקום ב"ה ותורתו הקדושה בקדושה ובטהרה יתירה על טהרת המון עם אשר לא הגיעו למדה זו.
ולמדנו יסוד גדול מדבריו, שדברי הזוהר מתייחסים לאנשים מסויימים, חסידים וקדושים, אשר עבורם באמת חמור הדבר מאד, ואין להקיש כלל להמון העם. [וכיו"ב מובא בשם החזו"א אודות הקפדת הזוהר על עונת חצות ושבת, שזה לא מדבר לאנשים בדורנו. והוא אותו יסוד].
אמנם הלשון כעל כל עבדי וכו', על טהרת המון עם וכו' מורה לכאורה כדבריך. אבל עדיין תמוה לומר כמסקנת דבריך, דהרי רבינו הגר"ז כתב בסתם והמהלך ד' אמות חייב מיתה בלא לחלק, ועדיין צ"ע.
הוא הענין, שאיני בטוח שהגר"ח חשב שהזוהר מכוון להזהיר על דברי תורה, אלא שכנגד מה שההוא ציטט דברים ככתבן, אמר הגר"ח שהדברים ככתבן אינם אלא על תער... הגרב"צ אבא שאול הסתמך על תשובת הבא"ח בר"פ שעיקר הקפידא היא על הסרת שערה משרשה ולא על קיצוץ, לאחרונה נמצא מכתב מהרבה ר' יונתן שגם הוא כותב כך מפורש!אוצר החכמה כתב:זה דומה אבל לא ממש אל מקום אחד. הגר"ח התכוון לומר שכוונת הזהר לדין התורה ולעושה באיסור תורה (אגב הגרב"צ אבא שאול גם האריך בתשובותיו שכן הכוונה) כך שלשון העונש היא כפשוטו רק לא מיירי במידת חסידות שהיא לא לגזוז הזקן בכלל אלא בעובר על איסור תורה. בחזו"א הכוונה להיפך שכוונת הזהר להחמיר על העניין אבל כיוון שאינו איסור תורה וודאי אין הכוונה חיוב מיתה כפשוטו אלא חומרה למידת חסידים שנחשב להם כמיתה. אבל כדברי מר יש משהו משותף בהבנת הכללית.
איש_ספר כתב:הכוונה בדברי חזו"א ועוד, היא לומר שלשון הזוהר אינה ניתנת להתפרש כפשוטה.
וכיו"ב יש מהגר"ח מוולאז'ין שאיש אחד ראה שהוא סורק זקנו בבית המרחץ וציטט לו מהזוה"ק אל וי ליה לאינש דשלח ידיה בדיקנא ועוד הפלגות, ואמר לו הגר"ח שיעיין בזוהר שלו, ושם נכתב בצידו : בתער. כך קראתי פעם באבי הישיבות. והכל הולך אל מקום אחד.
אריך כתב:מאחר ולא הובאו עדיין דבריו המאירים של הגר"ז בשולחנו (א, ז), הנני להעתיקו:אך בזוהר החמירו מאד וכו' והמהלך ד"א חייב מיתה כי בהשראת טומאה על ידיו חילל קדושת ה' אשר עליו כעל כל עבדי ה' המתקדשים בקדושתו של מקום ב"ה ותורתו הקדושה בקדושה ובטהרה יתירה על טהרת המון עם אשר לא הגיעו למדה זו.
ולמדנו יסוד גדול מדבריו, שדברי הזוהר מתייחסים לאנשים מסויימים, חסידים וקדושים, אשר עבורם באמת חמור הדבר מאד, ואין להקיש כלל להמון העם. [וכיו"ב מובא בשם החזו"א אודות הקפדת הזוהר על עונת חצות ושבת, שזה לא מדבר לאנשים בדורנו. והוא אותו יסוד].
ועוד נקדים מאמר האלהי רשב"י ע"ה בספר הזוהר (= ראה זוהר בראשית, דף י, ב) "הכי הוו עבדי חסידי קדמאי נטלא דמייא הוה קמייהו [...] ובגין דא אסיר למהך ד' אמין בידין מסאבין ומזוהמין, ותו דאתחייב לשמייא, מ"ט, בגין דאייתי אלהא אחרא בידוי, ובגין אלין כתיב (איוב יב, ו) ישליו אהלים לשדדים ובטחות למרגיזי אל לאשר הביא אלוה בידו, מאן מרגיזי אל, אינון דאייתיאן אלהא אחרא על ידוי, ועל דא יתחייב מיתא לשמיא" עכ"ל.
אמנם צריך שיובן המאמר הזה על אמתתו, ואם הוא מכלל סתרי תורה, אשמיע הנה קצת מתהלותיו, ישמע חכם ויוסף לקח.
הנה האלהי רשב"י ע"ה הורנו בפסוק (תהלים ז, יב) ואל זועם בכל יום - בפרשת (= בזוהר פרשת) צו את אהרן (= דף לא, א), כי בכל יום ויום יוצאים המונים המונים ממדת אלהים היא מדת הדין הקשה להחריב העולם, ושם אל גוערת בהם, וזהו: ואל זועם, ולא קאמר נזעם רק זועם, זועם לשם אלהים האמור למעלה (תהלים שם): אלהים שופט צדיק. אם כן שם אל הוא הזועם כל מיני מדת הדין, ובפרט השוטרים הכפירים שואגים לטרף, המה הקליפות ושרי עשו, אשר מעולם המה הגבורים להשמיד ולהחריב לולי חסד אל. ומאחר שזה אמת ויציב, אם כן מי שילך ד' אמות בלא נטילת ידים - הנה הוא מרגיז לשם אל, כי שם אל מנהגו הטוב לזעום ולהשליך במצולות ים כחות הטומאה אשר הם אל זר, וזה מוליכו בידו כי הם עלולות לקבל טומאה מצד ישמעאל ועשו, הנה אם כן הוא מרגיז שם אל באמת.
ועם היות דברים הללו שלא ממין הספר כפי הנגלה, טבע הענין חייב כך, והשומע ישמע ותחי נפשו.
נוטר הכרמים כתב:
אתחיל עם המסורת עצמה.
בספר שירת דוד על סידור התפילה לרא"ד גולדברג הביא המסורת הזו משם הגרשז"א, ובפירוט יתר, הגרש"ז שמע מפי ר' לייב טודרס ששמע מר' זלמן בהר"ן ששמע מר' ישעיה ברדקי ששמע מחותנו הפאת השולחן. מקור הוא מבנו ששמע מבני הגרש"ז מו"ר הגר"ש והגרא"ד שליט"א רב ואב"ד טבריה.
שוב ראיתי בספר הגאון ח"ב עמ' 1101 בשם מו"ר הגר"ש בשם הגרש"ז ששמע כ"פ מר"ל טודרס ששמע מר"ז בהר"ן, ששמע מאביו ר' נחום שאדיקער, מפי ר' זונדל מסלנט, מפי הגר"ח מוואלאז'ין.
הפלא ופלא חילוקי השמועות מאותו מקור. אברר בהזדמנות הקרובה אצל מו"ר שליט"א.
בספר הגאון החסיד מוילנא לר"ב לנדוי עמ' סז הערה 18 בשם ר' דוד אויערבאך (אחי הגרש"ז).
אבי מורי קיבל מר' לייב טורדוס, שקיבל מר' זלמן בהר"ן, שקיבל מר' נחום שאדיקר שקיבל מר' שמואל מסאלנט, שקיבל מר' זונדל סלאנט, שקיבל מר"ח מוולאז'ין שקיבל מרבינו הגר"א, שכשעלה על המוקד הגר צדק הגרף פוטוצקי, יצא אש ושרף הרוח רעה שיש בעולם, עד כדי שמפני זה יש שרוצים להקל לגמרי בנט"י בבוקר, ולכל הפחות להקל על ההליכה של ד"א לפני שנוטלים.
ר' גרונם יקום פורקן כתב:הפוסק היחיד, ככל הידוע לי, שהתיר הליכת ד"א בזמן הזה בלא נטילה - ואף התפנות! - הוא הגאון הרב הענקין בספרו. ואכן מעניין מהם נימוקיו.
יואל שילה כתב:וגם עוד פוסק אחד שקראו לו הרב יוסף קארו, שכתב בספרו בית יוסף שאין גירסה כזו בזוהר.
תנו רבנן: ששה דברים גנאי לו לתלמיד חכם... ויש אומרים: אף לא יפסיע פסיעה גסה, ואל יהלך בקומה זקופה.
'תנייא המתפלל צריך שיתן עיניו למטה ולבו למעלה, וצריך שיכסה ראשו בשעת תפי', ולא בשעת תפי' בלבד אלא כל היום כולו, כדאמ' אסור לאדם ללכת בקומה זקופה ובגילוי ראש. אב"ן'.
ועוד נ"ל דמלשון אסור אין ראיה, דהא לעיל בסימן ג' סעיף יד גבי אם היה נשוי אסור, פירש בית יוסף מדת חסידות הוא. וכן כתבתי בשם תוספות בסי' ר"מ סק"כ גבי אסור לשמש בשני רעבון
ספר חפץ ה' על ברכות דף מג/ב
ולא ילך בקומה זקופה וכו' - הנה פשיטא דהא מילתא לכולי עלמא אסירא, ועבירה ביד התלמיד חכם, דדוחק רגלי השכינה, ושוה להדיוט, דכולהו שוו לאסורא. אלא נראה דהמכוון הוא דאפי' בהיכא דלא עביד לה בכונת מכוין דמזקיף קומתו דמיחזי כיוהרא, אלא דזאת קומתו גבוהה וישרה, אי נמי מאיזה סיבה שתהיה כגון דכאיב ליה גופיה, דנפקא מינה לגבי שמיא ליכא איסורא, ולגבי הרואה יהיה חושדו דאדרבא מתגאה בתורתו ומהלך בקומה זקופה, לזה הגם דלא עביד לה מצד רוחב לבב וליכא איסורא בינו לבין קונו, אפילו הכי אסור גנאי הוא לו מצד חשדא, וצריך להרחיק מעליו כל חשד כדי שיהיה נקי ובר בעיני אלהים ואדם. ופשוט:
לענין כתב:הח''ח זיע''א ג''כ הקפיד שלא לדרוך על הרצפה ואפי' אחרי שינת צהרים!!!
כאן המקום לציין להליכות שלמה, שמעת שריפת הגר צדק עקדה''ש פחתה הטומאה.
דרומי כתב:בספר החדש והמופלא 'דרך ישרה' עמ' תקפב הביא עובדה מעניינת בענין זה!
לבי במערב כתב:דרומי כתב:בספר החדש והמופלא 'דרך ישרה' עמ' תקפב הביא עובדה מעניינת בענין זה!
מי יעלה לנו?
יאיר כתב:לענין כתב:הח''ח זיע''א ג''כ הקפיד שלא לדרוך על הרצפה ואפי' אחרי שינת צהרים!!!
כאן המקום לציין להליכות שלמה, שמעת שריפת הגר צדק עקדה''ש פחתה הטומאה.
viewtopic.php?p=27166#p27166
פולסברג כתב:https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=47833&st=&pgnum=30&hilite=
ישראליק כתב:
נעבעך
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 146 אורחים