שעת הכושר כתב:האוה"ח אומר שבעל בחירה יכול להזיק, הרמב"ן אומר שהאדם נעזב למקרים, וכן הלאה, מחלקי הדואר ומתכנתי ההייטק.
עכשיו שאלה הלכתית;
אחד מבני המשפחה/החבורה שמת, ידאגו כולם. למה? "הואיל ושלטה מידת הדין". וכל אותה שנה הדין מתוח וכו', ומאידך אסור להתאבל יותר מידי, כי אין להיות יותר רחמנים מהקב"ה וכו'. והרבה מהל' אבילות וקבורה והמסתעף מבוססות בטעמיהם על ההנחה הזאת, שהקב"ה גזר עליו מיתה.
האם הלכות אלו נוהגות גם כאשר אפשר לתלות את מיתתו במקרה או בבעל בחירה? או רק באופן שנחת עליו טיל מהרקיע השביעי ושני עדים נאמנים ראו את הטיל כל הדרך? ואולי כל זה מחוייב תמיד רק מחמת הספק? והאם מצטרף לספק ספיקא, וכו'.
סגי נהור כתב:מי שרוצה לעסוק בשאלות מכבשונו של עולם, בהנחה שאינו דרדעי, חייב להכיר את עולם הסוד או לקבל מסורת היונקת מעולם הסוד, שכן תורת הסוד היא שעוסקת ברבדים הנסתרים של המציאות. ובהתעלם ממנה לא ניתן לדון באמת בשאלות אלה.
לא כל אחד יכול לצלול לעומקה בכוחות עצמו, אבל זאת בדיוק הנקודה - התפיסה הנפוצה והמקובלת אצל שלומי אמוני ישראל היא סינתזה שמשוקעים בה בדרך כלל גם היסודות החשובים של פנימיות התורה, לא מפני שהמשגיח הוא בהכרח מקובל גדול אלא מפני שהוא בדרך כלל יונק ממסורות שסנתזו כבר את יסודותיה, בין אם דרך החסידות ובין אם דרך הרמח"ל וכדומה.
מה שקורה כאן בפורום שוב ושוב, שמגיעים בוגרי ישיבות שעסקו רק בש"ס ומפרשיו ומנסים לברר מיסודם את עיקרי האמונה שחונכו עליהם. ואז בא החוכמולוג התורן עם איזו מציאה מהרס"ג או ר' חסדאי קרשקש, ועושה מחלוקת בין "הראשונים" ל"משגיח" או ל"גננת", ואינו יודע שהגננת היא בעצם האר"י או השל"ה.
ישנו כתב:שעת הכושר כתב:האוה"ח אומר שבעל בחירה יכול להזיק, הרמב"ן אומר שהאדם נעזב למקרים, וכן הלאה, מחלקי הדואר ומתכנתי ההייטק.
עכשיו שאלה הלכתית;
אחד מבני המשפחה/החבורה שמת, ידאגו כולם. למה? "הואיל ושלטה מידת הדין". וכל אותה שנה הדין מתוח וכו', ומאידך אסור להתאבל יותר מידי, כי אין להיות יותר רחמנים מהקב"ה וכו'. והרבה מהל' אבילות וקבורה והמסתעף מבוססות בטעמיהם על ההנחה הזאת, שהקב"ה גזר עליו מיתה.
האם הלכות אלו נוהגות גם כאשר אפשר לתלות את מיתתו במקרה או בבעל בחירה? או רק באופן שנחת עליו טיל מהרקיע השביעי ושני עדים נאמנים ראו את הטיל כל הדרך? ואולי כל זה מחוייב תמיד רק מחמת הספק? והאם מצטרף לספק ספיקא, וכו'.
וכן ילה"ק בברכות שתיקנו חז"ל כמו שעשה לי נס וכו', ואם יש אנשים שנעזבים למקרים יתכן שזה קרה מכח חוקי הטבע ולא מכח השגחה. וי"ל.
הסוגיא הזו רצינית מאוד, אני לא מבין למה אתה נוקט בנימה ליצנית בשאלה שלך
ויישב בלבו צדוק הדין ישוב שיהיה לו למגן ולמסתור מהפגעים והצרות ההוות בעולם, כשיתישב בנפשו צדק בורא החיים ומטריפם ומנהיגם בחכמתו, ושאין הדעות משיגות פרטיה אבל משיגות כלליה, במה שהם רואות מתקון הבריאה בהם, ומה שכלל מהפליאות המורות על כונת חכם וחפץ יודע ויכול, באשר שם לקטן וגדול מהם מה שהוא צריך לו מחושים נסתרים ונראים ורוחות ואיברים, ושם הכלים מפיקים ראויים לרוחות, ושם לצבועים מדת הגבורה וכלי הדריסה והטרף, ושם לארנבת ולאיל כלי הבריחה ומדת המורך. ומי שמחשב בבריאת האיברים ותועלותיהם וערכם מן הרוחות, יראה בזה מהצדק והסדור החכמי, מה שלא ישאיר בלבו ספק בצדק הבורא, ואם יבא שטן המחשבה להראות לו העול על הארנבת באשר היא מאכל לצבועים, והזבוב לעכביש, ישיב עליו השכל ויגער בו, לומר. איך איחס העול אל חכם שנתברר לי צדקו ושאיננו צריך אל העול, ואילו היה צידת הצבועים לארנבת וצידת העכביש לזבוב במקרה, הייתי אומר בטענת המקרה, אך אני רואה החכם ההוא המנהיג הצדיק, הוא אשר שם כלי הציד לאריה מגבורה ויכולת ושינים וצפרנים, ושם העכביש נוכר לתחבולה, ושם לו האריגה לבוש מבלי למידה, יארוג השבכים לזבוב, ושם לו כלים ראויים למלאכה הזאת, וזמן לו הזבוב למחיה ולמזון, כאשר זמן להרבה מדגי הים מזון דגים אחרים, האומר על זה, שיהיה אלא לחכמה שאינני משיגה, ואצדיק מי שנקרא הצור תמים פעלו. ומי שנתישב על נפשו זה יהיה כמו שאומרים על נחום איש גם זו, כל אשר תמצאהו צרה ואמר גם זו לטובה, ויהיה חיים ערבים תמיד, ותקל עליו הצרות, אבל אפשר שישמח בהם כשירגיש לעון שיש עליו, כמי שיפרע חובו והוא שמח במה שהקל מעליו ממנו, וישמח לשכר ולגמול הצפון לו. וישמח במה שהוא מלמד לבני אדם מהסבל והצדקת דין הבורא, וישמח במה שיש עליו בזה מהשם הטוב והתפארת. זה בצרות המיוחדות בו.
מקדש מלך כתב:שמואל אריאל כתב:מקדש מלך כתב:שמואל אריאל כתב:אני לא מבין איך אפשר להפריד בין שאלת ההשגחה ושאלת ההשתדלות. אם אכן הראשונים סבורים שההשתדלות משפיעה, זאת אומרת שלא נקבע משמים שלאדם פלוני יארע דוקא כך או דוקא כך, אלא הדבר נקבע בפועל על פי השתדלותו.
אני מוכן להבין שנקבע שהאדם ינצל רק אם ישתדל, כי זו עצמה גזירה מוגדרת ולא הפקרה למקרים. לכן אני מחלק זאת לנידון אחר. (אגב, ברור שגם כאן תיווצר שאלה, אם אדם אחד עצלן מאוד בטבעו והשני חרוץ, האם זו גזירה שוה על שניהם? אבל זה הבסיס).
אם כך, אז לכאורה אפשר לומר אותו עיקרון גם בהיקף הרבה יותר רחב - הקב"ה קבע בהשגחתו, שבאופן כללי בעולם בני אדם יינצלו רק אם ישתדלו, יתפרנסו על פי השתדלותם, וכן על זה הדרך בכל ענייני העולם והאדם.
(כמובן יש גם יוצאים מן הכלל, אירועים שבהם הקב"ה מתערב בהשגחה מכוונת, אבל אופן הניהול התדיר של העולם על ידי הקב"ה הוא באופן הנ"ל.)
מדוע את האפשרות הזו אתה לא מוכן לקבל?
איני יכול כעת להאריך. אבל שוב. עיקר גורלם של בני האדם ושונותם זה מזה אינו קשור להשתדלות שלהם. לכן עיקר ההתחבטות היא בגורלם של האנשים שאינו תלוי בבחירתם, ולא בשאלת ההשתדלות.
ואני רוצה לחדד שוב את מה שכתבתי למעלה. יש הבדל בין מה שגדולי ישראל כותבים אגב אורחא, להוראות ברורות.
בקשר לתירוץ בדעת הרמב"ן, לא הצלחתי להבין איך 'דברינו ומקרינו' הולך על 'רוב ישראל השלמים' - יעוד שלדעת הרמב"ן לא הושג מעולם (לפי זכרוני) וגם אינו מדבר על העונש. ועל כן איני מקבל זאת. גם לא יתכן שהרמב"ן יכתוב הוראה מעשית כה חריפה וברורה, וכוונתו אחרת לגמרי על פי דברים שכתב במקום אחר לגמרי בדרך אגב, ועל כן ברור לי שכוונתו להנהגה טבעית והנהגה ניסית, אך הכל בגזירת עליון.
ועדיין לא יצאתי ברור האם אתה חולק עלי בפירוש שביארתי במו"נ. איך אתה מפרש את מה שכותב באופן ברור ש'כל עניני המין האנושי מושגחים'?
יערות דבש חלק א דרוש יא כתב:אך יובן כי בעונשין יש ב' אופנים. א', כי העונש מגיע לאדם בכונה מה' לענשו על חטאיו ולהטיבו באחריתו. ואופן הב', כי איש מזלו רע, וכפי מולד כוכבי השמים הוא לרוע, רק ה' מגן בעדו ומשדד מערכות השמים, וכאשר יחטא, ה' מסלק השגחתו ומניח למנהגו של עולם תחת כוכבי שמים וכסיליהם, והמה פעלו בו כפי מזלו לרעה. והבדל בין אופן זה לזה הוא, דבאופן ראשון, ינקה עונו ומקבל תשלום פרי חטאתו, ואז טוב לו לעולם הבא, אבל באופן שני, אין כאן עונש, רק סילוק השגחת אלהים, והוא כפי מזלו ומקרי טבעו כך הוא, ועונשו עדיין בשלימות ליום הגמול, וזהו, כי מתחלה חשב דוד להיות כי כפי מזלות וכוכבי שמים היה במערכה רעה למאוד, רק ה' מגן בעדו להשיבו למקום נגידים, ועכשיו שאמר הקב"ה להקים לו רעה, חשב שיסלק השגחה פרטית, ויהיה תחת מזלו אשר הוא לרוע, והוא עבד או ממזר שהוא עונש כפי הטבע
שמואל אריאל כתב:
ראשית, מחילה על האיחור בתגובה, מקוצר הזמן.
א. לגבי הרמב"ן - לא ראיתי בדבריך פיתרון לסתירה שבין דבריו בסוף פרשת בא לבין הדברים המפורשים שהוא כותב במקומות אחרים. אני הצגתי פיתרון, שאני מודה שיש בו דוחק, אבל לענ"ד מסתבר שכך היא האמת. אתה חולק על הפיתרון שלי, אבל לא הצגת פיתרון משלך. החלטת שהפיסקה שמתאימה להשקפתך היא "הוראה ברורה" ואילו הפיסקאות שלא מסתדרות לך נכתבו "לגמרי בדרך אגב" -
1. על סמך מה החלטת כך? ישבת ליד הרמב"ן וראית באיזו פיסקה הוא השקיע יותר? הפירוש לאיוב הוא המקום הראוי לדון בו בדרכי ההשגחה, וזה ממש לא מקום אגבי. העובדה שהדברים בפרשת בא הם יותר מפורסמים בעולם (כיום), לא הופכת את שאר דברי הרמב"ן ל"אגב אורחא".
2. גם אם הרמב"ן כתב זאת "אגב אורחא", צריך להסביר מה הוא התכוון בדברים הללו.
ב. לגבי הרמב"ם במו"נ - לא כתוב שם שכל עניני המין האנושי מושגחים. זו הלשון שם (בתרגום אבן תיבון):
"ספר מורה הנבוכים חלק ג פרק יז
וזה המין לבדו הוא אשר כל עניני אישיו ומה שישיגם מטוב או רע נמשך אחר הדין, כמו שאמר כי כל דרכיו משפט, "
היינו שכל מה שמתרחש לאדם הוא בצדק ובמשפט. וזה אכן נכון גם לפי דרכי, שכן כאשר האדם הוא במעלה ירודה והוא סובל מן המקרים, גם זה בצדק ובמשפט, שכך מגיע לו במצבו הנוכחי.
וכן מכלל פנת תורת מרע"ה שהוא יתעלה לא יתכן עליו העול בשום צד מן הצדדין, ושכל מה שיבא לאדם מן הרעות והמכות או ישיגם מן הטובות לאיש אחד או לקהל, הכל הוא על צד הדין, והיותו ראוי במשפט הישר אשר אין עול בו כלל, ואפילו אם נכנס קוץ ביד אדם והוציאו מיד לא היה רק על צד העונש לו, ואלו השיג למעט הנאה היה גמול לו, וכל זה בדין, והוא אמרו עליו יתעלה כי כל דרכיו משפט, אלא שאנחנו נסכל אופני הדין ההוא. הנה כבר התבארו לך אלו הדעות, והוא שכל מה שתראה מעניני בני אדם המתחלפים, יחשוב אריסט"ו שהוא במקרה גמור, ויחשבו האשעריא"ה שהוא נמשך לרצון לבד, ותחשוב כת המעתזיל"א שהוא נמשך לחכמה, ונחשוב אנחנו שהוא נמשך אחר הראוי לאדם לפי פעולותיו, ומפני זה הוא אפשר אצל כת האשעריא"ה, שייסר השם ביסורין החסיד הטוב בעוה"ז, ויעמידהו עולמית באש אשר יאמר בעולם הבא, ויאמר שכן רצה השם, ויראה המעתזיל"א שזה עול, ושזה אשר הוכח במכאוב ואפילו הנמלה כמו שזכרתי לך יש לה גמול, והיות זה מוכח ומיוסר עד שיגמל נמשך אחר חכמתו. ואנחנו נאמין שכל אלו הענינים האנושים הם כפי הדין, והשם חלילה לו מעול, לא יענוש אחד ממנו אלא המחוייב והראוי לעונש, זהו הכתוב בתורת מרע"ה כי הכל נמשך אחר הדין, ועל זה הדעת נמשכו דברי המון חכמינו ז"ל, שאתה תמצאם אומרים בביאור אין מיתה בלא חטא ואין יסורין בלא עון, ואמרו במדה שאדם מודד בה מודדין לו, זה לשון המשנה. ובארו בכל מקום שהמשפט מחוייב בהכרח בחקו יתעלה, והוא שיגמול העובר על כל מה שיעשה ממעשה הכבוד והיושר, ואף על פי שלא צווה בו על ידי נביא, ושיעניש על כל מעשה רע שיעשהו האיש ואף על פי שלא הוזהר ממנו על ידי נביא, אחר שהוא דבר שהשכל מזהיר ממנו, ר"ל ההזהרה מן העול והחמס, אמרו אין הקדוש ברוך הוא מקפח שכר כל בריה, ואמרו כל האומר קודשא בריך הוא וותרן הוא יתוותרון מעוהי אלא מאריך אפיה וגבי דיליה, ואמרו אינו דומה מצווה ועושה למי שאינו מצווה ועושה, ובארו שהוא אף על פי שלא צווה נותנין לו שכרו, ועל זה העקר נמשכו כל דבריהם, ובא בדברי החכמים ז"ל תוספת אחת שלא באה במה שכתוב בתורה, והוא מאמר קצתם יסורין של אהבה, והוא שלפי זה הדעת אפשר שיחולו באדם מכות ללא פשע קודם אבל להרבות גמולו, וזהו גם כן דעת כת המעתזיל"ה, ואין פסוק בתורה לזה הענין, ולא יטעוך עניני הנסיון, והאלהים נסה את אברהם, ואמרו ויענך וירעיבך וגו'. כי הנה תשמע אחר זה הדברים בו, ולא נכנסה תורתנו כלל אלא בעניני בני אדם, אמנם ענין זה הגמול לבעל חיים שאינו מדבר, לא נשמע כלל באומנתנו לפנים, וגם חכמי התלמוד לא זכרוהו כלל,
ישנו כתב:יערות דבש חלק א דרוש יא כתב:אך יובן כי בעונשין יש ב' אופנים. א', כי העונש מגיע לאדם בכונה מה' לענשו על חטאיו ולהטיבו באחריתו. ואופן הב', כי איש מזלו רע, וכפי מולד כוכבי השמים הוא לרוע, רק ה' מגן בעדו ומשדד מערכות השמים, וכאשר יחטא, ה' מסלק השגחתו ומניח למנהגו של עולם תחת כוכבי שמים וכסיליהם, והמה פעלו בו כפי מזלו לרעה. והבדל בין אופן זה לזה הוא, דבאופן ראשון, ינקה עונו ומקבל תשלום פרי חטאתו, ואז טוב לו לעולם הבא, אבל באופן שני, אין כאן עונש, רק סילוק השגחת אלהים, והוא כפי מזלו ומקרי טבעו כך הוא, ועונשו עדיין בשלימות ליום הגמול, וזהו, כי מתחלה חשב דוד להיות כי כפי מזלות וכוכבי שמים היה במערכה רעה למאוד, רק ה' מגן בעדו להשיבו למקום נגידים, ועכשיו שאמר הקב"ה להקים לו רעה, חשב שיסלק השגחה פרטית, ויהיה תחת מזלו אשר הוא לרוע, והוא עבד או ממזר שהוא עונש כפי הטבע
וכמו שאמרו אין מזל לישראל.
שישראל חלק ה' ונחלתו ואינן מסורים למזלות השמים כי הם למעלה מן המזלות. וז"ש הכתוב (ירמיה י') מאותות השמים אל תחתו כי יחתו הגוים מהמה. ומה שכתוב לא לאדם דרכו, כשאינו עושה רצון ה' שאז הוא מסור למזל שעונותיו הבדילו בינו ובין ה' יתברך והשפיל עצמו ממעלות עליונות וישב לו במדרגות תחתונות תחת המזלות, והוא שכתוב אסתירה פני מהם אראה מה אחריתם, כי אסלק השגחתי ואניחם תחת המזלות ושאר משרתי השמים אשר בחרו להם כשאר העכו"ם. ואז אראה מה אחריתם מי יצילם מיד המקרים ההווים מתנועות הגלגלים והמזלות, אבל בצדיקים כתיב גם כי אלך בגיא צלמות לא אירא רע כי אתה עמדי.
מקדש מלך כתב:ישנו כתב:יערות דבש חלק א דרוש יא כתב:אך יובן כי בעונשין יש ב' אופנים. א', כי העונש מגיע לאדם בכונה מה' לענשו על חטאיו ולהטיבו באחריתו. ואופן הב', כי איש מזלו רע, וכפי מולד כוכבי השמים הוא לרוע, רק ה' מגן בעדו ומשדד מערכות השמים, וכאשר יחטא, ה' מסלק השגחתו ומניח למנהגו של עולם תחת כוכבי שמים וכסיליהם, והמה פעלו בו כפי מזלו לרעה. והבדל בין אופן זה לזה הוא, דבאופן ראשון, ינקה עונו ומקבל תשלום פרי חטאתו, ואז טוב לו לעולם הבא, אבל באופן שני, אין כאן עונש, רק סילוק השגחת אלהים, והוא כפי מזלו ומקרי טבעו כך הוא, ועונשו עדיין בשלימות ליום הגמול, וזהו, כי מתחלה חשב דוד להיות כי כפי מזלות וכוכבי שמים היה במערכה רעה למאוד, רק ה' מגן בעדו להשיבו למקום נגידים, ועכשיו שאמר הקב"ה להקים לו רעה, חשב שיסלק השגחה פרטית, ויהיה תחת מזלו אשר הוא לרוע, והוא עבד או ממזר שהוא עונש כפי הטבע
אין שום קשר לנושא. הוא מדבר על הסתר פנים והארת פנים (שלה הוא קורה השגחה). אבל הכל בגזירה מדוקדקת מאת ה'.
ישנו כתב:אם זה עונש אז זה מנקה לו מהעונש לעוה"ב כי כבר נענש כאן, אם סתם נעזב למקרים מה שקורה לו הוא לא עונש אלא מקרה ולכן לא מנקה מעונשו.
כמובן שהסתר הפנים הוא גזירה, אבל העונש הוא לא עונש משמים.
אם אתה מבין שכל מה שיקרה לו מדוקדק, א"כ ניתן לו עונש משמים, מה זה משנה אם העונש ניתן לו בגלוי או בסתר?
ישנו כתב:יערות דבש חלק א דרוש יא כתב:אך יובן כי בעונשין יש ב' אופנים. א', כי העונש מגיע לאדם בכונה מה' לענשו על חטאיו ולהטיבו באחריתו. ואופן הב', כי איש מזלו רע, וכפי מולד כוכבי השמים הוא לרוע, רק ה' מגן בעדו ומשדד מערכות השמים, וכאשר יחטא, ה' מסלק השגחתו ומניח למנהגו של עולם תחת כוכבי שמים וכסיליהם, והמה פעלו בו כפי מזלו לרעה. והבדל בין אופן זה לזה הוא, דבאופן ראשון, ינקה עונו ומקבל תשלום פרי חטאתו, ואז טוב לו לעולם הבא, אבל באופן שני, אין כאן עונש, רק סילוק השגחת אלהים, והוא כפי מזלו ומקרי טבעו כך הוא, ועונשו עדיין בשלימות ליום הגמול, וזהו, כי מתחלה חשב דוד להיות כי כפי מזלות וכוכבי שמים היה במערכה רעה למאוד, רק ה' מגן בעדו להשיבו למקום נגידים, ועכשיו שאמר הקב"ה להקים לו רעה, חשב שיסלק השגחה פרטית, ויהיה תחת מזלו אשר הוא לרוע, והוא עבד או ממזר שהוא עונש כפי הטבע
אם זה עונש אז זה מנקה לו מהעונש לעוה"ב כי כבר נענש כאן, אם סתם נעזב למקרים מה שקורה לו הוא לא עונש אלא מקרה ולכן לא מנקה מעונשו.
סגי נהור כתב:ישנו כתב:אם זה עונש אז זה מנקה לו מהעונש לעוה"ב כי כבר נענש כאן, אם סתם נעזב למקרים מה שקורה לו הוא לא עונש אלא מקרה ולכן לא מנקה מעונשו.
כמובן שהסתר הפנים הוא גזירה, אבל העונש הוא לא עונש משמים.
אם אתה מבין שכל מה שיקרה לו מדוקדק, א"כ ניתן לו עונש משמים, מה זה משנה אם העונש ניתן לו בגלוי או בסתר?
אינני יודע מה היתה דעתו הכללית של בעל יערות דבש בסוגיית ההשגחה. אבל עכ"פ זו אינה ראיה. לכו"ע יש דרגות שונות בהשגחה ואופנים שונים של הנהגה (לשם דוגמא בלבד: ברור שיש ייחוד בהריגת בכורי מצרים ע"י הקב"ה בכבודו ובעצמו, אע"פ שלעולם ה' ממית ומחיה). וגם לדעת מורנו הבעש"ט שהקב"ה משגיח בפרטיות על כל עלה נושר, אם אדם הגיע לדיוטא כזו שהשגחת הקב"ה עליו היא כעל עלה נושר הוא בבעיה די חמורה.
בתבונה כתב:ישנו כתב:יערות דבש חלק א דרוש יא כתב:אך יובן כי בעונשין יש ב' אופנים. א', כי העונש מגיע לאדם בכונה מה' לענשו על חטאיו ולהטיבו באחריתו. ואופן הב', כי איש מזלו רע, וכפי מולד כוכבי השמים הוא לרוע, רק ה' מגן בעדו ומשדד מערכות השמים, וכאשר יחטא, ה' מסלק השגחתו ומניח למנהגו של עולם תחת כוכבי שמים וכסיליהם, והמה פעלו בו כפי מזלו לרעה. והבדל בין אופן זה לזה הוא, דבאופן ראשון, ינקה עונו ומקבל תשלום פרי חטאתו, ואז טוב לו לעולם הבא, אבל באופן שני, אין כאן עונש, רק סילוק השגחת אלהים, והוא כפי מזלו ומקרי טבעו כך הוא, ועונשו עדיין בשלימות ליום הגמול, וזהו, כי מתחלה חשב דוד להיות כי כפי מזלות וכוכבי שמים היה במערכה רעה למאוד, רק ה' מגן בעדו להשיבו למקום נגידים, ועכשיו שאמר הקב"ה להקים לו רעה, חשב שיסלק השגחה פרטית, ויהיה תחת מזלו אשר הוא לרוע, והוא עבד או ממזר שהוא עונש כפי הטבע
אם זה עונש אז זה מנקה לו מהעונש לעוה"ב כי כבר נענש כאן, אם סתם נעזב למקרים מה שקורה לו הוא לא עונש אלא מקרה ולכן לא מנקה מעונשו.
לדבריך למה זה יהיה שונה אם התוצאה שווה ? אולי כוונתך שחסרה חווית הנקמה?
כוונתו שמצב הטבעי המזל הטבי הוא המצב הבסיסי ומה שפחות מזה הוא הפסד ונחשב ייסורים ומה שנשאר במצבו הטבעי הוא מניעת רווח ולא נחשב ייסורים
החושב כתב:חברים יקרים, 'חיימשה' ו'עושה חדשות', ראיתי את תגובותיכם על דבריי שהרגיזו אתכם. הסתפקתי אם יש טעם להשיב באופן ענייני וממוקדם, ואני נוטה לכך שאין בזה טעם.
ל'חיימשה' כבר כתבתי בזמנו שאני מאוד מעריך ומייקר את אישיותו, אבל איני רואה בו פרטנר לדיון ענייני (ולכן אני בדרך כלל לא מגיב לו באשכולות אחרים. ולא מפני שאיני מכבד אותו, אלא מפני שאיני רואה בזה שום טעם). כעת אני רואה שגם 'עושה חדשות' מצטרף לקבוצתו.
למה הדבר דומה. לשניים שינסו לדון האם מותר לפתוח בקבוקים בשבת. אחד יביא נימוקים ויצדד שזה מותר (אני דווקא חושב שזה אסור, אבל לצורך הדוגמא זה לא משנה). והשני, אין לו כוח בכלל להתעמק ולהתעמת. והוא רק מזדעק מיד: אתה יודע בכלל מה זה שבת?! אתה יודע שזה אות?! אתה יודע מה זה אות בכלל?!! וכו' כו'.
למישהו זה עושה חשק לנהל דיון בצורה כזו? לי לא.
הבאתי טענה. אם היה הדבר כך, שהתוצאות אינן תלויות במעשים, והמעשים הם רק חוק ההשתדלות. הרי זה דבר כל כך מהותי וייסודי בהבנת סדרי החיים, שהיינו צריכים להיתקל בו על כל צעד ושעל במקורותינו. הלא זו היא גישה אחרת לחיים.
אתם יכולים לשאול: "מה בדיוק אתה מתכוון? תביא כמה דוגמאות". מקובל עלי גם שתטענו "אתה סתם טועה. לא צריך לצפות לכך שייסוד זה ישתמע במקורות רבים. ודי בכך שיש כמה מאמרים בעניין זה".
אבל אם במקום זה אחד טוען "מה אתה חושב, שצדיק פלוני שאמר לא כמוך, לא ידע את כל אותם המקורות?", והשני עוקץ "הא, אז אתה כאילו יודע את כל הש"ס בעיון?". אז מה אני אגיד? נכון, אתם צודקים. אין לי אפשרות לדעת מה חשב גאון פלוני ולמה אמר את מה שאמר. ואני באמת לא יודע את כל הש"ס.
בקיצור, ניצחתם.
קידושין פב ע"א. רבי מאיר אומר: לעולם ילמד אדם את בנו אומנות נקיה וקלה, ויתפלל למי שהעושר והנכסים שלו, שאין אומנות שאין בה עניות ועשירות, שלא עניות מן האומנות ולא עשירות מן האומנות, אלא הכל לפי זכותו. רבי שמעון בן אלעזר אומר: ראית מימיך חיה ועוף שיש להם אומנות? והן מתפרנסין שלא בצער, והלא לא נבראו אלא לשמשני, ואני נבראתי לשמש את קוני - אינו דין שאתפרנס שלא בצער! אלא שהורעתי מעשי, וקפחתי את פרנסתי. רבי נהוראי אומר: מניח אני כל אומנות שבעולם ואיני מלמד את בני אלא תורה, שאדם אוכל משכרה בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא: ושאר כל אומנות אינן כן, כשאדם בא לידי חולי או לידי זקנה או לידי יסורין ואינו יכול לעסוק במלאכתו - הרי הוא מת ברעב, אבל התורה אינה כן, אלא משמרתו מכל רע בנערותו, ונותנת לו אחרית ותקוה בזקנותו, בנערותו מהו אומר? וקוי ה' יחליפו כח, בזקנותו מהו אומר? עוד ינובון בשיבה
ונתנו ידידים כתב:בנוגע להאור החיים הקד' שבעל בחירה יכול להזיק עיין בספר ברכת שמעון (מהג"ר ברוך שמעון שניאורסון זצ"ל רה"י דטשיבין) דברים נפלאים ומאירים שהביא ראיות לדבריו מש"ס וביארו באופן נפלא, ספרו על האוה"ח הודפס מתחת להאוה"ח במקראות גדולות דפוס וגשל ,
ומסתמא מתוך דבריו אפשר להבין גם דברי הרמב"ן סענין עזיבה למקרים.
ונתנו ידידים כתב:ובכל זאת הנה סוגיא מפורשת במשנה סוף קידושין אומנם שלא יתיישב המציאות כרצונך אבל אי אפשר להתכחש שיש כאן דברי מפורשים בש"ס להשקפה זו.קידושין פב ע"א. רבי מאיר אומר: לעולם ילמד אדם את בנו אומנות נקיה וקלה, ויתפלל למי שהעושר והנכסים שלו, שאין אומנות שאין בה עניות ועשירות, שלא עניות מן האומנות ולא עשירות מן האומנות, אלא הכל לפי זכותו. רבי שמעון בן אלעזר אומר: ראית מימיך חיה ועוף שיש להם אומנות? והן מתפרנסין שלא בצער, והלא לא נבראו אלא לשמשני, ואני נבראתי לשמש את קוני - אינו דין שאתפרנס שלא בצער! אלא שהורעתי מעשי, וקפחתי את פרנסתי. רבי נהוראי אומר: מניח אני כל אומנות שבעולם ואיני מלמד את בני אלא תורה, שאדם אוכל משכרה בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא: ושאר כל אומנות אינן כן, כשאדם בא לידי חולי או לידי זקנה או לידי יסורין ואינו יכול לעסוק במלאכתו - הרי הוא מת ברעב, אבל התורה אינה כן, אלא משמרתו מכל רע בנערותו, ונותנת לו אחרית ותקוה בזקנותו, בנערותו מהו אומר? וקוי ה' יחליפו כח, בזקנותו מהו אומר? עוד ינובון בשיבה
תלמוד בבלי מסכת יבמות דף סג עמוד א
ואמר ר' אלעזר: אין לך אומנות פחותה מן הקרקע, שנאמר: וירדו. רבי אלעזר חזיא לההיא ארעא דשדי ביה כרבא לפותיא, א"ל: אי תשדייה לאורכיך, הפוכי בעיסקא טב מינך. רב על לביני שיבלי, חזנהו דקא נייפן, אמר להו: אי נייפת איתנופי, הפוכי בעיסקא טב מינך. אמר רבא: מאה זוזי בעיסקא - כל יומא בשרא וחמרא, מאה זוזי בארעא - מילחא וחפורה
רש"י מסכת יבמות דף סג עמוד א
אי תשדייה לאורכיך - כלומר אפילו תחזור ותחרשנה לא יועיל כלום לפי עסקא.
דהפוכי בעסקא טוב - להרויח יותר.
דקא נייפן - הרוח מנשבת זו בזו.
אי תניפנו - כמה שתרצו תנופפו אין תועלת בהן לפי פרקמטיא תניפנו לשון הניפי לי במניפה (ב"מ דף פ"ו).
חפורה - שחת ששכרה מועט ואוכל עשבים וחזיז במלח.
החושב כתב:ואם כבר מביאים ציטוטים מש"ס לגבי השפעת בחירת מקצוע על ההצלחה הכלכלית, הינה עוד ציטוט:תלמוד בבלי מסכת יבמות דף סג עמוד א
ואמר ר' אלעזר: אין לך אומנות פחותה מן הקרקע, שנאמר: וירדו. רבי אלעזר חזיא לההיא ארעא דשדי ביה כרבא לפותיא, א"ל: אי תשדייה לאורכיך, הפוכי בעיסקא טב מינך. רב על לביני שיבלי, חזנהו דקא נייפן, אמר להו: אי נייפת איתנופי, הפוכי בעיסקא טב מינך. אמר רבא: מאה זוזי בעיסקא - כל יומא בשרא וחמרא, מאה זוזי בארעא - מילחא וחפורה
רש"י מסכת יבמות דף סג עמוד א
אי תשדייה לאורכיך - כלומר אפילו תחזור ותחרשנה לא יועיל כלום לפי עסקא.
דהפוכי בעסקא טוב - להרויח יותר.
דקא נייפן - הרוח מנשבת זו בזו.
אי תניפנו - כמה שתרצו תנופפו אין תועלת בהן לפי פרקמטיא תניפנו לשון הניפי לי במניפה (ב"מ דף פ"ו).
חפורה - שחת ששכרה מועט ואוכל עשבים וחזיז במלח.
שמואל אריאל כתב:החושב כתב:ואם כבר מביאים ציטוטים מש"ס לגבי השפעת בחירת מקצוע על ההצלחה הכלכלית, הינה עוד ציטוט:תלמוד בבלי מסכת יבמות דף סג עמוד א
ואמר ר' אלעזר: אין לך אומנות פחותה מן הקרקע, שנאמר: וירדו. רבי אלעזר חזיא לההיא ארעא דשדי ביה כרבא לפותיא, א"ל: אי תשדייה לאורכיך, הפוכי בעיסקא טב מינך. רב על לביני שיבלי, חזנהו דקא נייפן, אמר להו: אי נייפת איתנופי, הפוכי בעיסקא טב מינך. אמר רבא: מאה זוזי בעיסקא - כל יומא בשרא וחמרא, מאה זוזי בארעא - מילחא וחפורה
רש"י מסכת יבמות דף סג עמוד א
אי תשדייה לאורכיך - כלומר אפילו תחזור ותחרשנה לא יועיל כלום לפי עסקא.
דהפוכי בעסקא טוב - להרויח יותר.
דקא נייפן - הרוח מנשבת זו בזו.
אי תניפנו - כמה שתרצו תנופפו אין תועלת בהן לפי פרקמטיא תניפנו לשון הניפי לי במניפה (ב"מ דף פ"ו).
חפורה - שחת ששכרה מועט ואוכל עשבים וחזיז במלח.
שמואל אריאל כתב:ציטוט נוסף:
בבלי נדה ע' ב
מדרש תהלים (שוחר טוב; בובר) מזמור כג
דבר אחר [כג, א] ה' רועי לא אחסר. זהו שאמר הכתוב כי ה' אלהיך ברכך בכל מעשה ידך (דברים ב ז), ר' יעקב אומר יכול אפילו יושב ובטל, תלמוד לומר בכל מעשה ידך, אם עשה אדם הרי הוא מתברך, ואם לאו אינו מתברך.
שמואל אריאל כתב:החושב כתב:שמואל אריאל כתב:ציטוט נוסף:
בבלי נדה ע' ב
ועוד מעניין הא בלא הא לא סגימדרש תהלים (שוחר טוב; בובר) מזמור כג
דבר אחר [כג, א] ה' רועי לא אחסר. זהו שאמר הכתוב כי ה' אלהיך ברכך בכל מעשה ידך (דברים ב ז), ר' יעקב אומר יכול אפילו יושב ובטל, תלמוד לומר בכל מעשה ידך, אם עשה אדם הרי הוא מתברך, ואם לאו אינו מתברך.
זה מוסכם גם לאוחזים בשיטת ההשגחה המוחלטת, שגם הם מודים שצריך להשתדל באופן כלשהו (אלא שמנמקים זאת מצד "חובת ההשתדלות", ולא כראשונים שכותבים שצריך להשתדל משום שההשתדלות משפיעה באמת). אבל בדברי ר' יהושע נאמר ירבה בסחורה.
השתדלות צריך מאד לכל דבר טוב, בין למלי דעלמא בין למלי דשמיא, שאף על פי שהכל בידי שמים, אבל כבר מלתי אמורה שלפעמים כך גזרה חכמתו יתברך שלפי ההשתדלות והחריצות שיעשו כן יקום דבר
מאירי סוטה ג
כבר ביארנו למעלה שמפנות הדת להאמין שהשם משגיח בעניני האדם השגחה פרטית לגמול או לעונש וכבר ביארנו שההעזב למקרים הוא אחד מדרכי העונש ועל כונה זו אמרו בסוגיא זו דרך הערה יום שחטאו ישראל היתה שכינה שרויה עם כל אחד ואחד ר"ל השגחה פרטית שנאמר כי ה' אלהיך מתהלך בקרב מחניך כיון שחטאו נסתלקה שכינה מהם שנאמר ולא יראה בך ערות דבר כלומר שאינו משגיח בהם ועוזב אותם למקרים.
שמואל אריאל כתב:החושב כתב:ואם כבר מביאים ציטוטים מש"ס לגבי השפעת בחירת מקצוע על ההצלחה הכלכלית, הינה עוד ציטוט:תלמוד בבלי מסכת יבמות דף סג עמוד א
ואמר ר' אלעזר: אין לך אומנות פחותה מן הקרקע, שנאמר: וירדו. רבי אלעזר חזיא לההיא ארעא דשדי ביה כרבא לפותיא, א"ל: אי תשדייה לאורכיך, הפוכי בעיסקא טב מינך. רב על לביני שיבלי, חזנהו דקא נייפן, אמר להו: אי נייפת איתנופי, הפוכי בעיסקא טב מינך. אמר רבא: מאה זוזי בעיסקא - כל יומא בשרא וחמרא, מאה זוזי בארעא - מילחא וחפורה
רש"י מסכת יבמות דף סג עמוד א
אי תשדייה לאורכיך - כלומר אפילו תחזור ותחרשנה לא יועיל כלום לפי עסקא.
דהפוכי בעסקא טוב - להרויח יותר.
דקא נייפן - הרוח מנשבת זו בזו.
אי תניפנו - כמה שתרצו תנופפו אין תועלת בהן לפי פרקמטיא תניפנו לשון הניפי לי במניפה (ב"מ דף פ"ו).
חפורה - שחת ששכרה מועט ואוכל עשבים וחזיז במלח.
ציטוט נוסף:
בבלי נדה ע' ב
מה יעשה אדם ויחכם? אמר להן: ירבה בישיבה, וימעט בסחורה. אמרו: הרבה עשו כן ולא הועיל להם! אלא: יבקשו רחמים ממי שהחכמה שלו, שנאמר כי ה' יתן חכמה מפיו דעת ותבונה. תני ר' חייא: משל למלך בשר ודם שעשה סעודה לעבדיו, ומשגר לאוהביו ממה שלפניו. מאי קמ"ל? דהא בלא הא לא סגיא. מה יעשה אדם ויתעשר? אמר להן: ירבה בסחורה, וישא ויתן באמונה. אמרו לו: הרבה עשו כן ולא הועילו! אלא: יבקש רחמים ממי שהעושר שלו. שנאמר לי הכסף ולי הזהב. מאי קמ"ל? דהא בלא הא לא סגי,
ומפרש רש"י לגבי השאלה הראשונה:
רש"י מסכת נדה דף ע עמוד ב
מאי קמ"ל - למה ליה למימר להו ירבה בישיבה הואיל וברחמים הדבר תלוי.
דהיינו שר' יהושע בא ללמד אותם שהא בלא הא לא סגי, דהיינו שלא די בתפילה מבלי להרבות בישיבה. והוא הדין לשאלה השניה, שהיא באותו לשון וסגנון.
אם אפשר לקבל קישור.אוצר החכמה כתב:אגב מה שמביאים מדברי הרמב"ן באיוב שאין השגחה אינו נכון וכבר התווכחתי על זה עם ברזילי כאן בפורום.
לענ"ד זה ממש לא הפשט בדברי הרמב"ם, לא בהלכה שכתב כאן, ולא בדברים המקבילים שכתב בכמה מאיגרותיו. ועדיין צ"ע.עושה חדשות כתב:כדי ליישב את דברי הרמב"ם בהל' תעניות עם המבואר במקומות אחרים ששייך שהקב"ה יעזוב את האדם למקרים, כתב הרב שמואל אריאל (במצורף לעיל) כך:מה דעתכם על הדברים?לכשנתבונן בלשונו של הרמב"ם, לא נאמר כאן שהצרה לא נגרמה מחמת מנהג העולם והמקרה. הרמב"ם רק כותב, שאם יאמרו "דבר זה ממנהג העולם אירע לנו", הרי זה גורם להם לדבוק במעשיהם הרעים; אבל אינו שולל את עצם האפשרות שאולי באמת הצרה באה מחמת מנהג העולם. דהיינו - כאשר האדם חוטא ואינו מושגח, אכן ייתכן שיפגעו בו צרות מחמת מקרי העולם. אך אל לאדם להסתפק באמירה "זה מנהג העולם", אלא עליו להתבונן בסיבה לדבר: מדוע הוא חשוף למקרי העולם? משום שהוא מרוחק מן הבורא. ולפיכך הלקח מן הצרה הוא שעליו להתקרב לבוראו, וכך ייכנס תחת ההשגחה הא-להית
הציטוט שהבאתי לעיל הוא העתקה מהרד"ק בפי' לתהילים, (עה"פ שוא לכם משכימי קום וכו'). ומכיון שמצינו בענין הזה הרבה סתירות, ובהכרח צריך להיכנס להגדרות של דרגות שונות ומימדים שונים, תצטרך לבסס את ההנחה שהאחרונים חידשו דבר שלא מופיע בחז"ל ובראשונים. (ואגב שמא קגרים להזכיר ענין נוסף, למה אמרו חז"ל "גם זו לטובה" אם אפשר לתלות במקרים של סילוק השגחה או בבעל בחירה).גם זו לטובה כתב:עושה חדשות כתב:ראוי שתגדיר מה המשמעות שחודשה ע"י האחרונים, דהיינו מה נוסף בדבריהם על דברי החוה"ל שער הביטחון (לדוגמא), או על המשפט המופיע בקדמונים על "החריצות שקר והגזרה אמת".גם זו לטובה כתב:כל הנוסח (כמובן כולל המשמעות) "השתדלות"- כמד' חודש ע"י האחרונים.
בא נעשה ניסיון, אני מעתיק לך קטע מאחד הספרים, ואתה תנחש האם הוא מחידושי האחרונים או שקדם להם.
הנה - ...העוסקים בעסק העולם, הרודפים אחרי הממון, והם משכימים למלאכה או לסחורה, גם מאחרים עד בוא השמש במלאכתם, או בְּשִׁבְתָּם בחנויותם למכור סחורתם, וכל ההשתדלות הזה שוא הוא להם אם לא יעזרם האל יתברך. למי שירצה בו האל יתברך ויאהבנו, יתן לו הממון בלא יגיעה ובלא עמל, כאילו הוא ישן.
כוונתי למשמעות שהאדם אינו עושה ולא פועל אלא רק "משתדל" ובדוגמא קיצונית לחידוד, מקובל כיום שאם אדם קיים חובת השתדלות במעשה שוב זכאי לקבל את התוצאה באופן אחר לגמרי שאינו קשור כלל למעשיו.
ויל"ע בזה בסוג' בעירובין תחילת פרק רביעי.ישא ברכה כתב:ולכן אומרים חז"ל אדם שנשא אשה רעה אינו רואה פני גיהנם מחמת היסורים שעבר. כי יסורים אלו אינם יד המקרה שפגעה בו אלא רצון ה' בחשבון המעשים
עושה חדשות כתב:אם אפשר לקבל קישור.אוצר החכמה כתב:אגב מה שמביאים מדברי הרמב"ן באיוב שאין השגחה אינו נכון וכבר התווכחתי על זה עם ברזילי כאן בפורום.
בפני הפורענות - ואין להקשות ממה שבא בפרק בתרא דיומא [דף פ"ו [כמ"ש הר"ב שם במשנה ח'] תשובה [ויוה"כ] תולה ויסורין ממרקין כי הכוונה באמרו כאן כתריס הוא מה שכיונו שם באמרם תולין שהוא שלא יפסדו ולא יאבדו האנשים לגמרי שהיסורים באים בענין שיכופר עונם וישובו לקדמות מעלתם כפי שקולו של אל דעות והכלל בו הוא שיהיה להם כתריס ומגן שלא ילך לאבדון. מד"ש בשם הרי"א ז"ל. ולי נראה דפורענות דמתני' לאו בפורענות הבא על חטא. אלא בפורענות ורעות המתרגשות ובאות כפי מנהגו של עולם. ותדע שכן הוא. דאי לא תימא הכי מעשים טובים שפירש הרמב"ם בתחלת הענין כלומר שלא חטא ואי הכי מה לו לתריס כיון שלא חטא ואין עליו עונש ופורענות אלא ודאי פורענות היינו המקרים והרעות ההווים בעולם. ובדרך חיים כתב דקיי"ל יש יסורין בלא עון. כדאיתא בפרק במה בהמה [דף נ"ה]. ואפי' אין יסורים בלא עון אין צריך עון גדול רק עון בעלמא כדמוכח בפ"ק דברכות [דף ה'] דבשביל דבר מה. יסורין באין. ובהכי התשובה כתריס בפני הפורענות ע"כ. [והוצרך לפרש אפי' אין יסורין וכו' לפי דבמאי דאיתא התם (אין) [יש] יסורים בלא עון י"ל דאיידי (דאין) [דיש] מיתה בלא חטא דביה איתותב רב אמי דאמר (יש) [אין] מיתה בלא חטא נקט נמי אמלתיה דאמר (ויש) [ואין] יסורין בלא עון. (דאין) [דיש] יסורין בלא עון וכלומר דכי היכי דאיתותב בהא וליתא למלתיה הכי נמי ליתא למלתיה (ביש) [באין] יסורין וכו' אבל לפי האמת אפשר שאינו מוכרח ויוכל להיות שכדברי רב אמי (ביש) [דאין] יסורין וכו' כן הוא דהא לא איתותב בהא. וז"ל התוס' שם וש"מ יש מיתה בלא חטא ויש יסורין בלא עון ואף על גב דבמאי דקאמר אין יסורים בלא עון לא איתותב עכ"ל]:
אוצר החכמה כתב:שמואל אריאל כתב:החושב כתב:ואם כבר מביאים ציטוטים מש"ס לגבי השפעת בחירת מקצוע על ההצלחה הכלכלית, הינה עוד ציטוט:תלמוד בבלי מסכת יבמות דף סג עמוד א
ואמר ר' אלעזר: אין לך אומנות פחותה מן הקרקע, שנאמר: וירדו. רבי אלעזר חזיא לההיא ארעא דשדי ביה כרבא לפותיא, א"ל: אי תשדייה לאורכיך, הפוכי בעיסקא טב מינך. רב על לביני שיבלי, חזנהו דקא נייפן, אמר להו: אי נייפת איתנופי, הפוכי בעיסקא טב מינך. אמר רבא: מאה זוזי בעיסקא - כל יומא בשרא וחמרא, מאה זוזי בארעא - מילחא וחפורה
רש"י מסכת יבמות דף סג עמוד א
אי תשדייה לאורכיך - כלומר אפילו תחזור ותחרשנה לא יועיל כלום לפי עסקא.
דהפוכי בעסקא טוב - להרויח יותר.
דקא נייפן - הרוח מנשבת זו בזו.
אי תניפנו - כמה שתרצו תנופפו אין תועלת בהן לפי פרקמטיא תניפנו לשון הניפי לי במניפה (ב"מ דף פ"ו).
חפורה - שחת ששכרה מועט ואוכל עשבים וחזיז במלח.
ציטוט נוסף:
בבלי נדה ע' ב
מה יעשה אדם ויחכם? אמר להן: ירבה בישיבה, וימעט בסחורה. אמרו: הרבה עשו כן ולא הועיל להם! אלא: יבקשו רחמים ממי שהחכמה שלו, שנאמר כי ה' יתן חכמה מפיו דעת ותבונה. תני ר' חייא: משל למלך בשר ודם שעשה סעודה לעבדיו, ומשגר לאוהביו ממה שלפניו. מאי קמ"ל? דהא בלא הא לא סגיא. מה יעשה אדם ויתעשר? אמר להן: ירבה בסחורה, וישא ויתן באמונה. אמרו לו: הרבה עשו כן ולא הועילו! אלא: יבקש רחמים ממי שהעושר שלו. שנאמר לי הכסף ולי הזהב. מאי קמ"ל? דהא בלא הא לא סגי,
ומפרש רש"י לגבי השאלה הראשונה:
רש"י מסכת נדה דף ע עמוד ב
מאי קמ"ל - למה ליה למימר להו ירבה בישיבה הואיל וברחמים הדבר תלוי.
דהיינו שר' יהושע בא ללמד אותם שהא בלא הא לא סגי, דהיינו שלא די בתפילה מבלי להרבות בישיבה. והוא הדין לשאלה השניה, שהיא באותו לשון וסגנון.
נכון. ר' יהושע אומר שלא מתעשרים בלי לשאת ולתת באמונה.
ומי אמר שמואל שמא יקדמנו אחר, והאמר רב יהודה אמר שמואל: בכל יום ויום בת קול יוצאת ואומרת: בת פלוני לפלוני, שדה פלוני לפלוני. אלא שמא יקדמנו אחר ברחמים. כי הא דרבא שמעיה לההוא גברא דבעי רחמי ואמר וכו'
עושה חדשות כתב:
והוא בהקדים מארז"ל כל הכועס כאילו עובד עכו"ם וכו'. והטעם מובן ליודעי בינה, לפי שבעת כעסו נסתלקה ממנו האמונה, כי אילו היה מאמין שמאת ה' היתה זאת לו לא היה בכעס כלל. ואף שבן אדם שהוא בעל בחירה מקללו או מכהו או מזיק ממונו ומתחייב בדיני אדם ובדיני שמים על רוע בחירתו, אעפי"כ על הניזק כבר נגזר מן השמים והרבה שלוחים למקום.
כהן כתב:ישנו כתב:דרשות הר"ןומכל מקום הדבר מוסכם בין חכמי ישראל, שהעולם הזה התחתון נמסר ונוהג כפי מערכת הכוכבים, אם לא שעבודת השם יתברך תבטל הרושם המתחייב ממנה. ונמשך מזה שאם לא יחזק זכות האדם כל כך שתשתנה המערכת בשבילו, או שיהיה מושגח בהשגחה פרטית דבקה, עד שישים השם יתברך בלבו לעשות איזה פעל יגן בעדו מרעת המערכת, כל עוד שלא יהיה אחד מאלו הצדדים, יתחייב שיענש האדם ההוא, גם כשלא יתחייב אליו כפי מעשיו העונש ההוא
ואיך לא תדע את קו' הגרחי"ש מהגמ' בר"ה י"ח שנים שעלו למיטה וכו' זה התפלל תפילה שלימה וכו' הרי שלא אמרו ששניהם אינם בני שינוי הטבע וממילא יש לתלות בסיבות טבעיות שלעולם אין שנים שוים בהם
ישנו כתב:וכן ילה"ק בברכות שתיקנו חז"ל כמו שעשה לי נס וכו', ואם יש אנשים שנעזבים למקרים יתכן שזה קרה מכח חוקי הטבע ולא מכח השגחה. וי"ל.
רבינו מנוח כתב:ואתה דע לך שכל הניסים שנעשו לישראל נעשו בהשגחה ונסי היחידים יש מהם בהשגחה ויש מהם במקרה כי כמה פחותים אנו רואים שהם ניצולים מן האריות ומסער הים ועם כל זה התקינו לכל מקבלי הניסים ברכה לפי שאין אנו יודעים איזה מהם בהשגחה ואיזה מהם במקרה ולכן ראוי לכל מקבל הנס שיתודה על חטאיו ויודה לקל שגמלו טוב יותר ממה שהיה ראוי לו ויברך ברוך שעשה לי נס כשיגיע למקום ההוא.
עושה חדשות כתב:
ואם נלך כדברי הראי"ס כמש"כ כאן, יתיישבו הדברים על הצד היותר טוב, לכאו'.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 199 אורחים