בריושמא כתב:להרב דברי נחמיה
הפנייה אינה עוסקת בעצמות, ואינה מכניסה אותו לכלי ואינה מגדירה אותה באמצעות המושג 'אור'. בשום פנים ואופן.
הפנייה היא של הרצון, רעותא דלבא. והיא פונה אל האלוקים לבדו.
דברי נחמיה כתב:בריושמא כתב:להרב דברי נחמיה
הפנייה אינה עוסקת בעצמות, ואינה מכניסה אותו לכלי ואינה מגדירה אותה באמצעות המושג 'אור'. בשום פנים ואופן.
הפנייה היא של הרצון, רעותא דלבא. והיא פונה אל האלוקים לבדו.
בכרך הראשון מעמ' 149 הולך ומבאר הרב את עניין הפניה לעצמות לבדה. ובאוצר כינויי הראי"ה (מה) על המשפט 'לפנות אל האידיאל האלוהי בלא קישור לעצמיות אור אין סוף זהו אבסורד גמור ואי אפשר' מובא ציטוט מהפרדס רימונים 'צריך המכוין לכוין כשיאמר האל הגדול שהוא רומז בגדולה והתיבה עצמה הוא בגדולה אמנם כוונתו על העצמות המתפשט בגדולה...כוונתו אל האין סוף המשתמש עמהם ומתלבש בהם'.
האם אין פה הגדרה לעצמות בביטויים 'מתלבש' 'מתפשט'?
ובכינוי (סז) עמ' 172 'אור... באיזו מידה והגבלה מצומצמה, שני המאורות' שפת המקובלים: 'אור העצמות מתלבש בכלים'.
האם אין פה קריאה לעצמות בשם 'אור'?
ועוד שם מבוא שערים: 'וזו עיקר פי' מלת כלים ובתוכם העצמות מתלבש'.
נשמתי רחבה, גדולה ואדירה. אני מרגיש תפארתי והדר רוחי בקרבי. מלא אנכי עז וחופש. הפחדנות המתעטפת בלבוש של יראת שמים, לא תוכל להוליך אותי שולל. צופה אני את פני האמת, הוד הקודש מתנוצץ לי. בלא מעצור אני צריך לחשוב, בלא מעצור - להציג על הגיליון את כל הגות לבבי. איני מקפיד איך יעלו הדברים, בדרך נסתר או נגלה, הכל אחד. סוף כל סוף האור יתנוצץ.
חלמישצור כתב:. יש בפנינו גם עין איה על אגרות רבב"ח..
חלמישצור כתב:ראשית, כמובן יש לתקן אגדות רבב"ח. שנית, איני מכיר מעבר לט"ו הפסקאות שפורסמו במאמרי הראיה, שלפי דברי החתימה שם אכן נכתבו במנותק משאר המסכת.
חלמישצור כתב:1. הרב דברי נחמיה, ניסיונך דומה למה שביקש ר"י בן נון בספרו המקור הכפול, תשע"ג, החל מעמ' 214 והלאה (אך לא רק), שם מבקש להניח את האצבע על הרגע בו החלה לפעם 'הארת רוח הקודש שהאירה לו בנשמתו' של הראי"ה. הוא עושה זאת בעיקר בעזרת עיון בפנקס ראשון ליפו. אמנם לענ"ד עוד נותר מקום רב מאוד להתגדר בו, אך איני מכיר אם כבר עשו זאת.
קמנו ונתעודד כתב:- בעניין הדיון שהוזכר, אם ללמד את מקורותיו הנסתרים של הראי"ה, ראוי לציין לדברי הרב צבי יהודה במאמרו 'קווים לחוג הראי"ה'
איש_ספר כתב:קמנו ונתעודד כתב:- בעניין הדיון שהוזכר, אם ללמד את מקורותיו הנסתרים של הראי"ה, ראוי לציין לדברי הרב צבי יהודה במאמרו 'קווים לחוג הראי"ה'
עדין אינו באוצר.
הנה הדברים
בברכה המשולשת כתב:ראיתי ששיעורי הרב הנזיר בחוג הראי"ה (בינתיים ח"א, מתוכננים עוד חלקים בעז"ה) יצאו לאור בתקופה האחרונה ב"ה.
בריושמא כתב:שאל הרב ירח בן יומו: א. האם ספר ריש מילין התבאר בספר קבלת הראי"ה?
לא. צר לי אבל לא זכיתי להבין משפט אחד בספר ריש מילין, וגם לא חלק ממשפט. וכשם שמקבלים שכר על הדרישה כך מקבלים שכר על הפרישה.
בחודש פברואר 1980 זכיתי לנכוח בהרצאה מרתקת של שלום ב"בית מאיר" בירושלים. את ההרצאה ניתן לשמוע כאן. בחלק הראשון של ההקלטה, מהדקה ה-15 בערך, דיבר שלום רבות על הקשר בינו לבין הרב קוק וציין ש"הכיר את הרב קוק"* ...
אחר כך אמר שלום משפט שתפס אותי לשנים רבות. בדקה ה-26 הזכיר שלום את הספר הקבלי על האותיות העבריות "ראש מילין", שחיבר הרב קוק כששימש רב בלונדון ב-1917. שלום הודה שלא כמו הספרים האחרים מאת הרב קוק, את הספר הזה הוא לא הצליח להבין. ואז הוא הוסיף, בשם "מגידי אמת" (והדגיש שוב שמדובר ב"מגידי אמת") שהרב בעצמו אמר פעם, שאע"פ שהבין את הספר כשחיבר אותו, הוא כבר אינו מבין את מה שכתוב בו! כפי שכבר הזכרתי, שנים רבות הסתובבתי עם התעלומה הזאת; מה זה אומר שפעם הבין וכבר אינו מבין? האם באמת התכוון לכך או שיש כאן רמז למשהו אחר? ומי הם "מגידי האמת" שסיפרו על כך לשלום?
עשרות שנים אחר כך זכיתי להתחיל את עבודתי באוסף גרשם שלום בספרייה הלאומית. ראיתי ששלום אסף את כל ספרי הרב קוק ואת ספרי תלמידיו. הוא סידר אותם ליד המקובלים הספרדים של ירושלים מאותה התקופה. כמעט כולם עומדים על מדף פתוח, אבל את ראש מילין מצאתי נעול עם שאר הספרים הנדירים (אכן כל העותקים במהדורה הראשונה נחשבים ספרים נדירים).
מה שמיוחד בעותק הפרטי של שלום הוא מה ששלום רשם בכתב ידו בעמוד מול דף השער ... וכך כתב שלום בעותק ראש מילין שלו:."על ספר זה אמר המחבר אל ידידי שאול ליברמן, זמן מועט לפני מותו [של הרב קוק], כאשר נתן לו טופס במתנה, כי עתה אינו מבין אף מילה ממה שכתב בו, אף על פי שידע כוונת הדברים כאשר כתב אותם. כך שמעתי מפיו [של הרב ליברמן] בתשכ"ו [1966]"
יהודי טבעי כתב:איש פלוני כתב:יהודי טבעי כתב:ומשימה יותר כבירה לפנינו הלא היא 'קבלת מהר"ל'. ששילב את קבלת הראשונים עם בעלי המחקר האלוקי.
שמעתי כמה וכמה פעמים ממו"ר הגר"ש פישר שליט"א כי לא ידע המהר"ל קבלה ורוב מאמריו הפוכים ממנה.
בדיוק לכן צריך לעשות את העבודה הכבירה הזאת, להראות לך כי מקובל גדול ואיש אלוקים נשגב היה המהר"ל, ואין כמעט קטע אחד שאין בו מסודות הקבלה, וכפי שהוא מציין להדיא בעצמו בהרבה מקומות, שהם דברים נפלאים בחכמה, וכן מי שעיניו בראשו רואה שאלו דברי קבלה.
לגבי הגר"ש פישר שליט"א בטל אני תחת עוצם גדלותו בתורה בכלל, ורוחב ידיעותיו הן במהר"ל והן בקבלה, ולכן איני מאמין שכך אמר.
[אם אמר, אולי התייחס לקבלת האריז"ל שכמובן אינה בדברי המהר"ל שהרי היה בדורו, אבל לגבי קבלת הראשונים לא יתכן, ומגוחך הדבר לומר כן].
פלוריש כתב:ברור שאין הכוונה שהראי"ה לא הבין כלום ממה שכתב, ולו בשל העובדה שהוא כתב פירוש על ספרו. אלא הכוונה מן הסתם שאת ראש מילין הוא כתב בכתיבה השראתית וכעת חלפה ההשראה והוא מתבונן במה שכתב בעיני שכלו (וכמו שכתב הרב הנזיר על שני סוגי הכתיבה של קל"ח פתחי חכמה).
דברי הרב האחרונים מעידים על מידת ענוותו המרובה, שכלפי ת"ח האומר שאינו מבין כלום מהנאמר ב"ראש מילין" (שכן, היה רחוק מאד מענייני חכמת הנסתר), לא רצה להביך אותו בנסיון של הסברים שיסודם ברזי עולם.
אכן, אליבא דאמת, ידע הרב יפה יפה את אשר העלה על הנייר ברוממות עולמו הרוחני, הסודי-הפיוטי, וראה מה שכתב על הספר ב"אגרות הראי"ה", ח"ג, עמ' ע"ד, פ"ו וקס"ב. ובמכתב לאחיו החכם-החוקר רבי שאול-חנה קוק ז"ל, הוא כותב "כי מתנת-חנם חנני בו ד' מאוצרו הטוב" (שם, עמ' ר"ב).
ואמנם גדולי המקובלים עמדו על חין-ערכו של הספר, והרי לנו דבריו של אחד-גדול, הרב ר' מנחם-מענכין הלפרין ז"ל (שבעל "דרכי תשובה" מתארו כ"גאון חכמת הקבלה") "בע"ה זכיתי להשיג את ספרו הנפלא הפלא ופלא, נקרא שמו ראש מילין, שמה ראיתי - לפי מיעוט שכלי - כחו וגדולתו עד אין חקר" ("אגרות לראי"ה" - ירושלים תשמ"ו - עמ' צ').
חלמישצור כתב:גם את הסברה שמדובר בימיו האחרונים של הראי"ה יש לדחות. על העותק של ראש מילין שהעניק הראי"ה לחברותא שלו כתב: "מתנת אהבת-אמת לבחיר לבבי, הגר"ש ליברמן שליט"א, איה"ק, פורים דפרזים תרצ"ה" (ליקוטי הראי"ה ב, עמ' 339).
אני לא אקרא את הספר קבלת הראי"ה
הרב שלמה אבינר
מי שימצא ברכה לנשמתו בספר "קבלת הראי"ה", ד' יהיה בעזרו, אך אני הדל, לא אקרא ספר זה, הוא נכתב בשביל אחרים ולא בשבילי, וזאת מחמת עשר סיבות, שכל אחת מהן מספיקה. וכמו שהקדים הרמב"ם במורה נבוכים: מי שלא ימצא במאמרי דבר שיועילהו, יחשבהו כאילו לא חובר.
א. תורת המשאבים המוגבלים. לצערי אין לי זמן אין סופי, ולכן אין בכוחי לקרוא כל הספרים. עליי לבחור איזה ספר לקרוא ועל איזה ספר לוותר. ועבורי יש ספרים יותר חשובים מספר זה. למשל, את הספר אורחות צדיקים, עדיין איני יודע היטב.
ב. כי אני זקוק ליראת שמים כמו אוויר לנשימה, וספר זה יוסף לי חכמה אך לא יראת שמים. בודאי שהמחבר הוא אדם צדיק ועניו וירא שמים ותלמיד חכם גדול, ואין ספק שכתב מתוך יראת שמים. וכמו כן, אין ספק שיש אנשים שספר זה יוסיף להם יראת שמים. אבל לא לי הדל. ומעשה שהיתה תערוכה בתל אביב על מרן הרב קוק, אך רבנו הרב צבי יהודה לא הלך. כאשר נשאל למה, הסביר: "מה יראו שם? את חכמתו של אבא הרב זצ"ל. אך את יראת שמים שלו לא יוכלו להראות. לכן אין לי מה לנסוע לשם". עבורי הדל זה כמו טיול בפרדס בלי יראת שמים.
ג. כי אני הדל, איני בדרגה ללמוד קבלה. כתב מרן הרב קוק, מתי הוא טוב ללמוד סתרי תורה, כאשר האדם מיצה את כל תכני הנגלה ועדיין הוא צמא. אבל אני הקטן רחוק מאוד מזה. עוד לא הבנתי כראוי את אמונות ודעות וחובות הלבבות, וכוזרי, ומורה נבוכים, וספר העיקרים ועוד. ויש שם הרבה תשובות לשאלות שלי. וכך כותב מרן הרב: "מתי הוא טוב ללמוד סתרי תורה, כשהתשוקה הפנימית של קרבת ד' היא חזקה, מתעלה ומתגברת, עד שלא תתן מנח לנפש, ואינה משביעה את חפצה בשום תכן רוחני וקדוש שבעולם, כי אם עם ההגיון הפנימי המדבר ברזי עולם" (אורות התירה י, א). וכאן מקום לצטט לעצמי את את דברי רבנו הרב צבי יהודה בהערות בסוף ספר עולת ראיה, אחרי שהביא מקורות רבים מזרי תורה: "אמנם ייזכרו לי היטב דברי הרא"ד פלאם בבירורי מידות שבספר המידות להר"י מגיד מדובנא זצ"ל שער הגאווה פ"א: לא יטעה מי שאינו יודע כלום ואומר שהוא יודע גם סתרי תורה".
ד. כי הרב יוסף אביב"י טוען שאי אפשר להבין את דברי מרן הרב קוק על בוריים בלי לדעת את חכמת הקבלה ובלי להכיר את הכינויים של ד'. בלעדם, "יש רק רושם כללי, הרגשה עמומה בלי הבנה ברורה ובהירה". בלי זה, הבנת הפסקה היא חלקית. "שפת הכינויים שלמה לו לראי"ה, וידיעתה היא מפתח הכרחי להבנה מלאה ומדוייקת של כתביו ורעיונותיו". זו אמירה, שאני הדל, איני מבין. לא נראה שזו היתה מגמת מרן הרב קוק ללמד קבלה. בשביל זה יש ספרים. הוא מדגיש שלימוד קבלה הוא רק ליחידם (אורות הקודש א עו), והרי הוא לא צמצם כתיבתו ליחידים, אלא לכלל ישראל, כדי לרוממו, כדי לטהרו, כדי להחזירו בתשובה, כדי להפיח נשמה בתחיה הלאומית.
לא היתה מגמתו לכתוב פירוש על קבלת האר"י ז"ל, ובמובן יותר רחב אין "קבלת הראי"ה". הוא לא חידש דבר שלא היה, ובודאי לא חלק על המקובלים שקדמוהו. הכל ישן. והחדש זורם מתוך הישן. "והיה אם שמע תשמעו" – "אם תשמע בישן, תשמע בחדש".
הוא מעולם לא כתב, ולא רמז, ולא אמר שרצונו ללמד קבלה את האומה. כיון שלפי הרב אביב"י אי אפשר להבין את דברי מרן הרב בלי קבלה, אך למעשה שומעי לקחו לא למדו כך דבריו, יוצא שהוא נכשל במטרתו. וכן, אם יטען שאי אפשר להבין ספרי הרמח"ל הנגלים, כגון מסילת ישרים, דרך ד' ודעת תבונות בלי קבלה, אך למעשה לומדים אותם בלי קבלה, יוצא שאף הרמח"ל נכשל. אכן, נראה שגם הוא לא רצה בספרים אלה ללמד קבלה, אלא כתב לכלל ישראל. על כל פנים, אני הדל, אמשיך ללמוד כמו כולם את כתבי מרן הרב ז"ל.
ה. ברור שמקורות דברי מרן הרב הם האר"י ז"ל. כך כותב רבנו הרב צבי יהודה בשמו: "אין שום דבר מהדעות והמחשבות שלי, שאין לו מקור בכתבי האר"י ז"ל" (לשלשה באלול טו). אבל אין זה נקודתי, חד חד ערכי, שרעיון מסויים של מרן הרב נובע מרעיון מסויים של האר"י ז"ל, אלא כל רעיון נובע מן הכל. מרן הרב דיבר ברוח הקודש, כפי שאפשר לראות תוכן דבריו והניתוחים שלו על רוח הקודש שאינם כמסתכל מבחוץ אלא כמו שנמצא שם. המקורות הקדושים של האר"י ז"ל מהווים מסגרת שבה נשפך רוח הקודש.
כאשר אביו הרב שלמה זלמן קוק, ביקש ממנו לבאר מקורותיו, הוא השיב: "לבאר את המקורות, אין תועלת, על פי רוב אין המקורות מבארות להדיא את המחשבה שלי, אלא הם מראים על זה, אחר התבוננות והרגשה עמוקה. ואלה הנרגנים, או אפילו תמימי הלב שלא הורגלו ברעיונות כאלה, לא יקבלו את התוצאות, גם כשיראה להם המקור שממנו הדברים נובעים" (אגרות הראיה ח"ד אמט).
כדי להבין את דברי מרן הרב צריך מחשבה גדולה מקפת עמוקה, אך אין צורך בידיעה הנסתר. ולא די לתפוס את המקור כשלעצמו בלי העמקתו. כמובן, אני הדל אין לי התבוננות והרגשה עמוקה, אך אמשיך ללמוד מפיהם של אלו השייכים לכך.
הדברים דומים למה שכתב מרן הרב על החידוש האמיתי, שאף הוא אינו נובע ממקור מסויים ומוגדר, אלא מן הכל. "החידוש האמיתי הוא נלקח מתמצית כל המהות של היש הקודם לו, שמכחו הוא בא. הפרי יוצא מכל האופי של העץ... מכל המהותיות... וכל חידוש שהוא מזדלף רק מאיזה חלק ומשאיר חלקים בלא תנועה רוחנית, איננו חידוש באמת, כי אם סדור מיכני במערכת ההשכלה". "רק באחדות השלמה... העושר של הכל". "בלא אחדות לא יש חידוש כי אם סדרנות שטחית, והחידוש כשהוא שוטף מן הכל..." (אגרות הראיה ח"ג אג' תשמא).
ו. אין צל של ספק שהרב יוסף אביב"י עשה עבודה עצומה וחשובה במילון המושגים והראה שמרן הרב עקבי ,בכך שניתח כל פסקה על פי המילון שלו. אך יוצא מדבריו, שכל עוד לא נעשתה עבודה גדולה זו, אף אחד מתלמידי מרן הרב לא הבין את דבריו כראוי, במשך כשמונים שנה, כולל רבנו הרב צבי יהודה, כולל הרב דוד כהן הנזיר, כולל הגרי"מ חרל"פ. זה דבר מאוד מוזר שקשה לקבל. הרי שלושה ענקי עולם אלה היו מאוד קרובים למרן הרב, שוחחו איתו שעות אין ספור, וכי הוא לא אמר לאחד מהם אפילו משפט אחד שידיעת כינויי האר"י ז"ל הכרחית כדי להבין דבריו?! וגם בכל אלפי פסקאות שכתב, הוא לא הזכיר זאת ברמז אחד?! הרי רבנו הרב צבי יהודה והנזיר שערכו את הכתבים, עשו זאת בצמוד לו, ואפשר לראות את ההתכתבות של מרן הרב והנזיר בעקבות העריכה וכן התיקונים בכתב ידו. הנזיר קיבל אישור על עריכתו, ומספר בהקדמה לאורות הקודש שהוא שאל את מרן הרב האם יש אצלו שיטה ומרן הרב אישר, - והוא נמנע מלמור לו שהיא כתבנית כתבי האר"י ז"ל?! הרב יוסף אביב"י יטען שעריכת הנזיר אינה נכונה ואינה קבלית. זהו דבר שקשה לקבל. מרן הרב קוק הסתיר סוד דבריו משלושה גדולים?!
לכן, אני הדל מעדיף להמשיך ללמוד על פי רבנו הרב צבי יהודה והנזיר.
ז. ומענין לענין באותו ענין, הרב אביב"י כתב לפני כן ספר מסודר להפליא ועמוק על קבלת האר"י ז"ל – כמובן גם אותו לא קראתי, אלא מי שקרא הסביר לי, ואולי לא הבנתי טוב. וגם שם יוצא מדבריו שכל לימוד כתבי האר"י ז"ל במשך כל הדורות לא היה נכון. לתפיסה זו הגיע הרב אביב"י אחר שלמד ישירות את כתבי האר"י ז"ל שהוא כתב בעצמו ולא רק מפי תלמידיו. אכן, רבי חיים ויטל ורבי יוסף אבן טובול, נחלקו בהבנת דברי האר"י ז"ל. וכתבי האר"י ז"ל שנלמדו לאורך הדורות, הם כשיטת רח"ו. אם כי היו מגדולי המקובלים שהסכימו לצרף גם לפעמים מעט מתלמידיו האחרים של האר"י ז"ל מאשר רח"ו. וכתבי האר"י ז"ל עצמו הוכנו כשיטת האר"י ז"ל. בא הרב יוסף אביב"י וחידש דרך שלישית, שלפעמים האר"י ז"ל כותב כשיטה זו ולפעמים כשיטה זו. כך שאין שם אחדות, כניגוד להבנת הרש"ש שהציג מבנה אחדותי של כתבי האר"י ז"ל. כמובן, אני הדל איני מבין לא אר"י ז"ל, ולא רבי יוסף אבן טובול, ולא רבי חיים ויטל, אך כך שמעתי. ואם כן, קשה לומר שבמשך 400 שנה, המקובלים לא הבינו אם האר"י ז"ל ,עד שבא הרב יוסף אביב"י כדי לברר את הענין. קשה לקבל שהיו באר"י ז"ל שני קווים מקבילים? וכל המקובלים לא ידעו?! הרי יש מחלוקת, אז הם לא חשבו על זה?! האר"י ז"ל לא מסר על כך לאף אחד מתלמידיו?!
אגב, הוא גם מזכיר שמקור דברי האר"י אינו רוח הקודש, אלא מאמרים סתומים מהזוהר שהוא העמיק בהם. גם זה נראה מאוד מוזר.
ח. הרב יוסף אביב"י מבחין באר"י ז"ל שני אופנים להסביר את ההאצלה: המשכת שפע החיים וגילוי אור העצמות, מה שבא לידי ביטוי בהכרת מידותיו ובדבקות במידותיו. אני הדל, אין לי עסק בנסתרות, אך באופן פשוט נראה שהם אחד: מתוך הכרת מידותיו יש דבקות במידותיו. אמנם המחבר יוכל לטעון שהמקובלים דברו או על אופן ראשון או על אופן שני, ולא חברו ביניהם. אבל הרמ"ק, רבי משה קורדובירו, בספר המוסר המפורסם שלו, תומר דבורה, כן מחבר ביניהם: מתאר כל מידה של הקב"ה ולבסוף מסיק איך עלינו להתנהג בהתאם. אמנם הוא יטען שזה רק ספר קטן. אכן, קטן בכמות אך גדול באיכות.
וכן הוא מחלק אצל הרמח"ל, ומגדיר בו שתי בחינות בצמצום ובהאצלה: דרך הגמול כלומר ההטבה בבריאה, ודרך היחוד, לגלות ייחודו. אבל הרב חיים פרידלנדר, תלמיד חכם גדול ברמח"ל, חלק עליו, ובירר שהם הולכים יחד. ובגנזי רמח"ל, הוא מציין שלפעמים מדובר על השורש ולפעמים על השורש דשורש.
ט. ומכאן למרן הרב קוק. גם כאן הוא מבחין בין שתי הבנות בספירות: התנהגות והנהגה, כאשר הנהגה היא דרכי הפעולה של האל בעולם, האצלה והתנהגות הם דרכי הפעולה של האדם כדי להידמות לאל. המיקוד עובר מהאל לאדם. הרב אביב"י טוען שמרן הרב חולק על המקובלים, כי הם דברו על הנהגה והוא מדבר על התנהגות. הוא כותב שמרן הרב למד זאת מהרמן כהן שטוען שהעיקר הוא המוסריות ולא חקירת ההיסטוריה, ושמושג האלהים של היהדות, אין משמעותו אלהים, אלא מוסריות, שמשמעותו של אלהים היא רק בשביל אתיקה, והתוארים הם תוארים מוסריים ולא תוארי פעולה. ובודאי שאי אפשר להסכים עם הרמן כהן, שמתאר רק את התחתית. אמנם רבנו הרב צבי יהודה מזכיר את הרמן כהן לגבי דעת אלהים באגרות צמח צבי, אך אינו אומר שמרן הרב למד ממנו. אדרבה בספר עקבי הצאן, שני המאמרים דעת אלהים ועבודת אלהים הינם מקושרים יחד: מתוך דעת אלהים מגיעים לעבודת אלהים. הדרך רחוקה מהרמן כהן הכותב שהתנהגות האל, היא הדרכים האידיאליות בהם האל מתהלך ושאיפת האדם להידבק באל וללכת בדרכיו.
ודאי שיש שני קווים אצל מרן הרב, אך אינם שלו והם שנים שהם אחד. האידיאלים האלהים הם: א. דרכי ד' כי אי אפשר להכיר עצמיותו. ב. דרכים להידבק בו. א. הנהגה של שופט ומנהיג. ב. מתהלך בהן כדי שנלמד ממנו. אבל ידוע ומפורסם, שכל מה שאנו מדברים על רבונו של עולם, ביו שזו הנהגה בין שזו התנהגות, הכל הוא מצדנו ולא מצדו יתברך, כמבואר בספר נפש החיים פרק ג. וזה חלק מן האזהרות של רבי צבי הירש מזידיצ'וב בספרו סור מרע ועשה טוב, אזהרה א: "והנה אם תראה שמדבר באורות עליונים ברקיע השמים, דע כי עיקר החכמה לגמור ולקיים, ליקח ממנו מוסר ועבודת השם".
י. ואני הדל, אין לי עסק בנסתרות ואלמד כפי שהדריך אותנו רבינו כיצד ללמוד. ואלו ארבעה כללים שקבע רבנו הרב צבי יהודה בלימוד דברי מרן הרב קוק עקב חוג הלימוד שהתקיים עם אנשים חשובים, בחוברת מעגלי – חוג הראי"ה (לנתיבות ישראל ב קמג):
א. ראשית חכמת יראת ד'. כבכל לימוד תורה, גישה של כובד ראש לדברי אלהים חיים.
ב. לשונות של קבלה שמוזכרים בכתבי מרן הרב, יש להשתדל לברר ממקורות נאמנים, רק כפי הצורך ההכרחי לגופם של הדברים בלבד, ולהיזהר מלהרחיב מעבר לזה. ועל אחת כמה וכמה, לא להעביר את הדברים אל לשונות של קבלה, איפה שאינם מופיעים בכתבים עצמם. כי סתרי תורה שייכים רק ליחידים מלאי קדושה ולא לרבים.
ג. לא לעסוק בהשוואות עם עניינים של חולין, אלא אם יש צורך אמיתי, אז לצמצם כמה שאפשר, ולהיזהר מלהכניס חולין וקל וחומר פסולין לתוך הקודש.
ד. לעומת זאת ,להרבות בהקבלות והשוואות עם שאר מקורות של מרן הרב.
*
בכלל, רבנו הסתייג באופן מוחלט מהעסק בנסתרות ברבים, וביחס לנאמר בספר הזוהר שבאחרית הימים יתגלו ויתפרסמו בהמון סודות התורה, כתב כי עוד חזון למועד, שצריך זהירות גדולה. לכן רבנו היה מצניע מאוד את גדלותו העצומה בנסתר ומתרחק מן הדיבור בו (פסקי רבנו יו"ד רמו).
תבונה1 כתב:https://tablet.otzar.org/he/pages/?&restore=1&t=1568048147224&pagenum=175&book=15040
ע"ש בעמוד קפ"ח בקשר לנדון כאן
מגדל כתב:תבונה1 כתב:https://tablet.otzar.org/he/pages/?&restore=1&t=1568048147224&pagenum=175&book=15040
ע"ש בעמוד קפ"ח בקשר לנדון כאן
אינני מצליח להבין באיזה ספר מדובר, שלחת לינק אל האוצר המקוון, ומכיוון שמדובר בעמוד אשר איננו נגיש לאורחים (לאחר 40) אפילו שם הספר על מנת לפותחו באוצר הלא מקוון, לא ניתן לראות.
תבונה1 כתב:מגדל כתב:תבונה1 כתב:https://tablet.otzar.org/he/pages/?&restore=1&t=1568048147224&pagenum=175&book=15040
ע"ש בעמוד קפ"ח בקשר לנדון כאן
אינני מצליח להבין באיזה ספר מדובר, שלחת לינק אל האוצר המקוון, ומכיוון שמדובר בעמוד אשר איננו נגיש לאורחים (לאחר 40) אפילו שם הספר על מנת לפותחו באוצר הלא מקוון, לא ניתן לראות.
מתנצל, תיקנתי עכשיו את הלינק.
מגדל כתב:שפתיים ישק משיב דברים נכוחים.
וכדאי היה כל מכתב התלונה המיותר (ע"פ דעתי הדלה, ועל פיה בלבד) הזה, לזכותנו בתגובתו של הרב יוסף.
איש_ספר כתב:בקרוב יוכלו גם שאר החברים להצטרף לדיון החשוב הרצוף בזה, עם התחלת כניסת הסדרה לאוצרינו, לע"ע ח"א.
ואם אמרו שלא ניתן להבין את קבלת הראי"ה בלא ידיעה מבוססת בכתבי הרב האריז"ל, הרי שתקוותינו תאמצינו למצוא באוצרינו גם את סדרת קבלת האר"י.
יש"כ ורוחו של החה"ש הר"י אביב"י שליט"א על עינו הטובה וליבו הרחב במסירת ספריו לטובת כלל משתמשי האוצר. יפוצו מעינותיו חוצה ברוב עוז ושלום.
בברכת המועד לחיים לשמחה ולשלום.
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 202 אורחים