כוונת כת"ר לקולא של קרפף מקורה?בברכה המשולשת כתב:לגבי חשש קרפף, זה תלוי גם במבנה המלון. הלא כן?
מיכאל1 כתב:כמדומה שבריכה נחשבת כקרפף שלא מוקף לדירה ואסור בה טלטול המים.
חוץ מזה שיש לאסור בריכת שחייה משום עובדין דחול.
יבנה כתב:עיינתי שם סעיף י' שכתב להדיא שמן הדין מותר להתרחץ בצונן אך נהגו שלא לרחוץ שמא יבוא לסחוט בשערות או להוליך המים שעליו בר"ה או בכרמלית, ומשום זה אפ' בביתו אין לרחוץ.
ולא הזכיר איסורים שהזכרת. וכבר הסברתי שבמקום צורך כפי שתיאר דרומי המנהג נדחה כדי למנוע מחילול שבת דאורייתא.
ובהערה כד מבואר שמי שיש לו צער או חולי מותר לשחות בבריכה שיש לו קירות וא"צ לחוש למנהג. וה"ה כאן.
ובהערה כח כתב שיש איסור הוצאה במים שבשערותיו, אך במקום מצוה או צורך גדול מותר. וכאן הוי בכלל אלו, אף אם נודה לדבריו ודלא כמשמעות הגמ' בהרבה מקומות שאין בזה איסור הוצאה כלל.
בנוסף הרבה רגילים להתעלם ממנהג זה בשביל צורך לא הלכתי של טבילה במקוה בבוקר, כ"ש שיש להתעלם מהמנהג בשביל צורך מניעת חילול שבת דאורייתא.
דרומי כתב:מעשה בארגון העוסק בקירוב של נערים מתחזקים ברמות שונות. כחלק מהפעילות לקחו אותם לשבת לצפון הארץ ושכרו עבורם מלון רק עבורם. כמובן הובאו מרצים, בדרנים ושאר ענינים טובים. ועדיין נשארו כמה שעות פנויות בשבת שבהם אמורים הנערים לבלות בכחות עצמם.
הנערים הם ברמות שונות, ויש ביניהם שעדיין לצערנו מחללים שבת פה ושם, וחששו המארגנים בצדק ששעות אלו ינוצלו לחילול שבת כמו עישון או שימוש במכשירים אלקטרוניים שונים. חשבו על פתרון, לפתוח את הבריכה שבמלון לשימוש הנערים, ישחקו הנערים לפנינו וכך לפחות לא ייכשלו בדאורייתא ממש.
האמנם נכון עשו?
מיכאל1 כתב:כמדומה שבריכה נחשבת כקרפף שלא מוקף לדירה ואסור בה טלטול המים.
חוץ מזה שיש לאסור בריכת שחייה משום עובדין דחול.
יבנה כתב:שו"ע שלט ב
"אין שטין על פני המים, אפילו בבריכה שבחצר, מפני שכשהמים נעקרים ויוצאים חוץ לבריכה דמי לנהר. ואם יש לה שפה סביב, מותר, דכיון דאפילו נעקרו המים השפה מחזרת אותם למקומם הוי ליה ככלי וליכא למגזר ביה שמא יעשה חבית של שייטין. "
הרי שמעיקר הדין מותר לשחות בבריכה שיש בו קירות.
ואם יש לה שפה סביב מותר, דכיון דאפילו נעקרו המים השפה מחזרת אותם למקומם הוי ליה ככלי...
שפה, היינו כעין כותלים גבוהים מכל צד.
עליך עיננו כתב:פשוט שלגבי שחייה ממש אין שום חי' בין ספרדים ואשכנזים לכו"ע זה אסור מצד עובדין דחול וזילותא דשבת,
מה שנכון נכון כתב:עליך עיננו כתב:פשוט שלגבי שחייה ממש אין שום חי' בין ספרדים ואשכנזים לכו"ע זה אסור מצד עובדין דחול וזילותא דשבת,
מה המקור להלכה זו (חוץ מפסק"ת או תחושה אישית)?
ביליצר כתב:יעקובילה ,המשנה ברורה אינו הפוסק אחרון של הספרדים ,וממש לא כל הראשונים אוחזים שצריך מחיצות גבוהות ולענ"ד אפילו לא הרמב"ם ,
וז"ל אין שטין על פני המים גזירה שמא יתקן חבית של שייטין, בריכה שבחצר מותר לשוט בתוכה שאינו בא לעשות חבית של שייטין והוא שיהיה לה שפה מוקפת שלא יעקר ממנה המים, כדי שיהיה היכר והפרש בינה ובין הים. משמע שהעיקר שיהיה היכר ולא שיש קפידא ש"חלילה" לא תרטב הריצפה מחוץ לבריכה !
ופירוש גידודי, שפתות גבוהות
יעקובי כתב:ביליצר כתב:יעקובילה ,המשנה ברורה אינו הפוסק אחרון של הספרדים ,וממש לא כל הראשונים אוחזים שצריך מחיצות גבוהות ולענ"ד אפילו לא הרמב"ם ,
וז"ל אין שטין על פני המים גזירה שמא יתקן חבית של שייטין, בריכה שבחצר מותר לשוט בתוכה שאינו בא לעשות חבית של שייטין והוא שיהיה לה שפה מוקפת שלא יעקר ממנה המים, כדי שיהיה היכר והפרש בינה ובין הים. משמע שהעיקר שיהיה היכר ולא שיש קפידא ש"חלילה" לא תרטב הריצפה מחוץ לבריכה !
מגיד משנה על אתר:ופירוש גידודי, שפתות גבוהות
עליך עיננו כתב:מה שנכון נכון כתב:עליך עיננו כתב:פשוט שלגבי שחייה ממש אין שום חי' בין ספרדים ואשכנזים לכו"ע זה אסור מצד עובדין דחול וזילותא דשבת,
מה המקור להלכה זו (חוץ מפסק"ת או תחושה אישית)?
כך מובא בכל פוסקי זמננו (אשכנזים וספרדים)
ביליצר כתב:רש"י על אתר להמחשה ,דלית ליה גידודי. שאין שפתה גבוהה שיהיו המים עמוקים אצל שפתה כמו באמצע דכיון שאין עמוקים שם כי מטי סמוך לשפתה נועץ רגליו בקרקע וחופר וממחה העפר לתוך המים ודמי למגבל ולי נראה דאית ליה גידודי שרי דלא דמי לנהר אלא לכלי דלית ליה גידודי דמיא לנהר ואסור.
והרי"ף כתב כלשון הזה, תנו רבנן לא ישוט אדם בבריכה מלאה מים ואפילו עומדת בחצר, ואי אית גידודי שרי, מאי טעמא דאי נמי עקר למיא הא איכא גידודי דמהדרי ליה. וכתב הר"ן שהוא מפרש עקר ולא עקר לענין המים, שכשהן נעקרין ויוצאים חוץ לבריכה מקרי עקר ואסור... וכי לא עקר להו למיא הוי ליה ככלי, ולפיכך כתב ז"ל דאי אית ליה גידודי שרי, דאי נמי עקר להו למיא הא איכא גידודי דמהדרי להו. אבל רש"י פירש... ודברי הרא"ש כדברי רש"י, אבל דברי הרמב"ם בפרק כג כדברי הרי"ף ז"ל.
אין שטין על פני המים ואפילו בבריכה שבחצר, מפני שכשהמים נעקרים ויוצאים חוץ לבריכה דמי לנהר, ואם יש לה שפה סביב מותר דכיון דאפילו נעקרו המים השפה מחזרת אותם למקומם...
ולכן אם הבריכה אין לה שפה סביב אלא היא שוה להקרקע שחוצה לה - הרי היא דומה לנהר, מפני שכשהמים נעקרים יוצאים חוץ לבריכה כמו בנהר, ואסור לשוט בה כמו בנהר.
יעקובי כתב:ממש איני מבין שיגך ושיחך. הבאת לעיל את דברי הערוך השולחן, ולאור דבריו כתבת:ולכן אם הבריכה אין לה שפה סביב אלא היא שוה להקרקע שחוצה לה - הרי היא דומה לנהר, מפני שכשהמים נעקרים יוצאים חוץ לבריכה כמו בנהר, ואסור לשוט בה כמו בנהר.
זה בדיוק מה שאני אומר!
שבת שלום.
מה שנכון נכון כתב:עליך עיננו כתב:מה שנכון נכון כתב:עליך עיננו כתב:פשוט שלגבי שחייה ממש אין שום חי' בין ספרדים ואשכנזים לכו"ע זה אסור מצד עובדין דחול וזילותא דשבת,
מה המקור להלכה זו (חוץ מפסק"ת או תחושה אישית)?
כך מובא בכל פוסקי זמננו (אשכנזים וספרדים)
אפשר לפרט לפחות את שמם של חלק מ'הכל', והיכן כתבו כך?
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 36 אורחים