איש_ספר כתב:כידוע דעת בה"ג (עי' טור סי' קנט) שמותר להטביל ידים בכלי. (ועי' ב"י בשם מהר"י ן' חביב שיש לחשוש לדבריו לענין דיעבד, עי"ש הציור)
וצע"ג א"כ למה הצטער ר"ע בבית האסורים (עירובין כא, ב), יטביל ידו ואח"כ ישתה. (ודוחק שגם זה בכלל שיורי רחיצה, ודוחק שיש למסור נפש גם על זה).
לפו"ר ל"מ באוצר
נו נו...עתניאל בן קנז כתב:איש_ספר כתב:כידוע דעת בה"ג (עי' טור סי' קנט) שמותר להטביל ידים בכלי. (ועי' ב"י בשם מהר"י ן' חביב שיש לחשוש לדבריו לענין דיעבד, עי"ש הציור)
וצע"ג א"כ למה הצטער ר"ע בבית האסורים (עירובין כא, ב), יטביל ידו ואח"כ ישתה. (ודוחק שגם זה בכלל שיורי רחיצה, ודוחק שיש למסור נפש גם על זה).
לפו"ר ל"מ באוצר
יתכן שהכלי היה לגין שפיו צר שלא היה אפשרי להטביל ידים בו...
איש_ספר כתב:
וקשה, שהרי לדעת רש"י גוללין את הס"ת לסופו, וא"כ בלא"ה כשגוללים מפרשת אחרי מות לסוף הספר, עוברים דרך פרשת פנחס, והציבור בלא"ה עומדים ומחכים שיגלול הכה"ג את הספר, כדי לשמוע את הברכות שאומר אחרי הקריאה. וא"כ איזה טורח יש אם יעצרו בפרשת פנחס ויקראו מתוך הספר?
אחרי חיפוש מצאתי שכבר נמצא בשו"ת נשמת חיים למוהרח"ב ברלין. ועדיין פלא של"מ תוצאות נוספות. [/size]
איש_ספר כתב:מי שצריך לברך הטוב והמטיב בקידוש (כגון התחיל סעודה מבעוד יום - כגון בפורים - ופורס מפה ומקדש והביאו לו יין אחר, שאינו מברך הגפן לפי שבירך כבר בסעודה שאכל מבעו"י אבל הטוה"מ חייב לברך) האם יברך אחר ויכלו או אחר מקדש השבת?
ויש סברות לכאן ולכאן. אבל באוצר לא מצאתי גילוי לזה.
כהן כתב:אכן לכא' כך היה נראה לפרש את דין השו"ע אך במג"א מבואר לא כך ועי' במועדים וזמנים [לא זוכר כעת מקומו] שתמה ע"ז מאד
איש_ספר כתב:מי שהתפלל מנחה גדולה (למשל) ושוב ניגש להתפלל מנחה קטנה (אחר הפלג) ואחר שנזכר שכבר התפלל מנחה, רוצה להפכה למעריב. או תוך כדי תפילה.
הספק הוא שאולי פלג המנחה אינו לילה, רק אם עושה כן על מנת שהוא לילה (יש נוסח כזה בחזו"א של עבד דמר עביד הוא כהכרעה!).
האם רמיזא באוצר?
כהן כתב:לא עיינתי בספרים שצוינו אבל הדין מבואר במג"א רס"ג סקכ"ו ועי"ש הטעם
איש_ספר כתב:מי שצריך לברך הטוב והמטיב בקידוש (כגון התחיל סעודה מבעוד יום - כגון בפורים - ופורס מפה ומקדש והביאו לו יין אחר, שאינו מברך הגפן לפי שבירך כבר בסעודה שאכל מבעו"י אבל הטוה"מ חייב לברך) האם יברך אחר ויכלו או אחר מקדש השבת?
ויש סברות לכאן ולכאן. אבל באוצר לא מצאתי גילוי לזה.
איש_ספר כתב:
הנושא השני שיש לברר, למה בעלמא, לא חשו להפסק בין בפה"ג לבין השתיה, בברכת הקידוש. למרבה הפלא ל"מ דברים מפורשים בראשונים בשאלה זו.
י"א שהטעם שאינו הפסק, לפי שהוא מצורך השתיה, שהרי אסור לטעום קודם קידוש. (ולפי"ז המקדש ביום, כגון שלא קידש בלילה, לד' הראשונים שמותר לאכול קודם קידוש היום, צ"ע מה יעשה). לפי טעם זה, לכאורה הו"ה הטוב והמטיב. שיכול לברך ולהפסיק בברכת הקידוש קודם השתיה.
י"א שהטעם שאינו הפסק 'לפי שכך נתקן', לפי"ז ישל"ע שאולי דוקא בפה"ג, אבל הטוה"מ שלא נסדרה עם הקידוש, אלא שהוא הביאה לכאן ע"י ריבוי יינות וכו', אולי שונה. אא"כ נגיד שהטוה"מ הוא ממש כמו הגפן בנו"א.
והיו עוד צדדים, וכעת איני זוכר היכן נרשמו...
י. אברהם כתב:משקין טמאין מטמאים שלא לרצון?
מדאורייתא אין אוכל ומשקה מטמא כלי, וגזרו חכמים שיטמאו גזירה משום משקה הזב, והואיל וטומאה זו מדרבנן עבדי רבנן היכרא שאם נטמא גבו לא נטמא תוכו להודיע שטומאתן מדרבנן שלא ישרפו עליה תרומה וקדשים.
האם מטמאים רק לרצון או אף שלא לרצון?
מסברא בעלמא הייתי אומר שמטמאים אף שלא לרצון, אך לא מצאתי שידובר בו.
סליחות כתב:מידי דלא רמיזא באוצר מעניינא דיומא...:
מהיכן נלמד ברכת כהנים על מעלות האולם דיקא ולא במקום אחר? לא מצאנו מי שעסק בזה.
(הדין עצמו כמובן נזכר כבר במשנה ובתוספתא ובנוסחאות מסוימות וע"פ פרשנות מסוימת אף בתרגום,אבל לא מצאנו מהיכן זה נלמד).
(ור' מאמרו של ר' שמואל שפיגל בפתחי תפילה ומועד עמ' 65 ואילך באורך. ובתוספתא סוטה פ"ז ה"ה: "ברכת כהנים אלו - בשעה שהכהנים אומרים על מעלות האולם", עיי"ש בחזון יחזקאל)
נוריאל עזרא כתב:נ.ב- אינני עוסק בנושא ואולי לא זו כוונתך.
נוריאל עזרא כתב:סליחות כתב:מידי דלא רמיזא באוצר מעניינא דיומא...:
מהיכן נלמד ברכת כהנים על מעלות האולם דיקא ולא במקום אחר? לא מצאנו מי שעסק בזה.
(הדין עצמו כמובן נזכר כבר במשנה ובתוספתא ובנוסחאות מסוימות וע"פ פרשנות מסוימת אף בתרגום,אבל לא מצאנו מהיכן זה נלמד).
(ור' מאמרו של ר' שמואל שפיגל בפתחי תפילה ומועד עמ' 65 ואילך באורך. ובתוספתא סוטה פ"ז ה"ה: "ברכת כהנים אלו - בשעה שהכהנים אומרים על מעלות האולם", עיי"ש בחזון יחזקאל)
https://beta.otzar.org/#/book/190850/p/ ... end/3920/c
סליחות כתב:ייש"כ, אך השאלה הייתה מדוע על מעלות האולם דייקא.
מהדברים הנ"ל אדרבה, מדוע לא מברכים על המזבח דומיא דאהרן.
היכא רמיזא? אמר רב שמן בר אבא א"ר יוחנן אמר קרא (אסתר ט, לא) לקיים את ימי הפורים האלה בזמניהם [כאשר קים עליהם מרדכי היהודי ואסתר המלכה וכאשר קימו על נפשם ועל זרעם]. ור' שמואל בר נחמני אמר אמר קרא (אסתר ט, כב) כימים אשר נחו בהם היהודים [וכו' לעשות אותם ימי משתה ושמחה ומשלוח מנות איש לרעהו ומתנות לאביונים].
מקדש מלך כתב:בר"ה יח., דנבל הכרמלי מת לאחר עשרה ימים שבעין ר"ה ליו"כ. ולכאורה היינו דכן היא המידה, שהקב"ה ממתין לחוטא אולי ישוב, וכשאינו שב ביו"כ ממית אותו.
ולפ"ר צ"ע דאם כן אמאי מת במוצאי יו"כ סימן יפה לו (כתובות קג:), והלוא היינו מיתתו דנבל הכרמלי.
ולפום ריהטא לא רמיזא באוצר!
איש_ספר כתב:חיפשתי באוצר ול"מ. פלא.
את המאמר של ר"א בנר בספר באר מרים ראית? שם מביא מרש"ש וכ"מ בירו' שלא היה זה בעשי"ת.
ועוד מביא שם שי"ס שהיה דינו כרשע ולא כבינוני.
עושה חדשות כתב:מקדש מלך כתב:בר"ה יח., דנבל הכרמלי מת לאחר עשרה ימים שבעין ר"ה ליו"כ. ולכאורה היינו דכן היא המידה, שהקב"ה ממתין לחוטא אולי ישוב, וכשאינו שב ביו"כ ממית אותו.
ולפ"ר צ"ע דאם כן אמאי מת במוצאי יו"כ סימן יפה לו (כתובות קג:), והלוא היינו מיתתו דנבל הכרמלי.
ולפום ריהטא לא רמיזא באוצר!
...וזהו תמות נפשי מות ישרים, כי ניצוצות טובות המעורבות בנפשו, יתגלגלו בישראל, ואז ימותו מיתת ישרים, משא"כ בגופו כנזכר: והנה נתבאר אצלינו כי לבן נתגלגל ג' גלגולים, כנגד ג' אותיות שבשמו, והם, 'לב"ן, 'בלעם, 'נבל הכרמלי. ונמצא כי אחרית גלגולו, שהיא בפעם השלישית, בסוד הן כל אלה יפעל אל וכו', היתה כמוהו של ישראל, והוא גלגולו בנבל הכרמלי. ולכן גם נבל הם אותיות לבן בהפוך גמור. ולפי שנבל מת בעשרת ימי תשובה, במוצאי יום הכפורים, כמ"ש רז"ל והיא מיתת ישרים, כנודע כי מי שמת במוצאי יום הכפורים, סימן יפה לו. וזהו תמות נפשי מות ישרים... (שער הפסוקים פ' בלק).
אברהם כתב:
אתמול אמר לי ידיד שהוא עסוק לברר נושא ש'אף אחד לא מדבר מזה', ותיכף קפצתי על המציאה ואמרתי לו אדרבה נעבירנו במבחן האוצר, אבל בינתיים לא מצאתי מישהו שמתעסק בזה.
הנושא המדובר הוא המצוה לכתחילה למנות את הצאן בשבט בשביל להפריש מעשר בהמה.
הן אמנם שמדברי רש"י עה"ת מבואר שהשבט צבועה בסיקרא ולפי"ז אין מונין את התשעה בשבט אלא בפה והעשירי מכהו בשבט צבוע
אבל משמעות הסוגיא בבכורות נח ע"ב דיש מצוה למנות גם את התשעה בשבט. דז"ל המשנה: ומונ(י)ן א' ב' ג' ד' וכו' והיוצא עשירי סוקר בסיקרא, וכנראה זוהי הגירסא שהיתה לרש"י הנ"ל, אבל בהגהות הב"ח ושטמ"ק גורסים ומונה בשבט א' ב' ג', וכן היא גירסת הרמב"ם שכתב להדיא בפ"ז מהל' בכורות ומונה אותן בשבט א' ב' כו'.
וכן משמע מהמשך לשון המשנה 'לא סקרן בסיקרא ולא מנאן בשבט או שמנאן רבוצים כו' הרי שאלו שני דברים מנין בשבט וצביעה בסיקרא ודלא כרש"י. [אמנם להעיר דבברייתא שם בגמ' הלשון 'לא מנאן בשבט או שמנאן רבוצין' והשמיט סיקרא, וקצת משמע דנכלל בלא מנאן בשבט].
י. אברהם כתב:משקין מטמאין כלים מדרבנן כדאי' בפסחים טז
האם הם מטמאין אף שלא לרצון?
דלכאורה מסתברא דמטמאים אף שלא לרצון, דלא מצינו שחילקו בין משקין דרבנן לדאורייתא אלא לענין שאם נטמא גבו לא נטמא תוכו.
איש_ספר כתב:שאלני חכ"א, האם העובד ע"ז בפומבי, קנאין פוגעין בו?
יסוד השאלה מדברי הרמב"ם שכתב שהבא על בת גר תושב אין פוגעין בו משום שהג"ת אינו עובד ע"ז (ולא ימשכנו). ועי' חזו"א אהע"ז סי' ד, שכל איסור חתנות עם גויים אינו בגדר עריות אלא לתא דע"ז.
איש_ספר כתב:שאלני חכ"א, האם העובד ע"ז בפומבי, קנאין פוגעין בו?
יסוד השאלה מדברי הרמב"ם שכתב שהבא על בת גר תושב אין פוגעין בו משום שהג"ת אינו עובד ע"ז (ולא ימשכנו). ועי' חזו"א אהע"ז סי' ד, שכל איסור חתנות עם גויים אינו בגדר עריות אלא לתא דע"ז.
איש_ספר כתב:שאלני חכ"א, האם העובד ע"ז בפומבי, קנאין פוגעין בו?
יסוד השאלה מדברי הרמב"ם שכתב שהבא על בת גר תושב אין פוגעין בו משום שהג"ת אינו עובד ע"ז (ולא ימשכנו). ועי' חזו"א אהע"ז סי' ד, שכל איסור חתנות עם גויים אינו בגדר עריות אלא לתא דע"ז.
חזור אל “מטפחת ספרים ועיטור סופרים”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 261 אורחים