פולסברג כתב:חשבתי שכשמתו אור עולם רבינו הגרי''ז ומרן החז''י בטלו אנשי אמת מן העולם, ואנוכי לא ידעתי שנשאר א' בעולם שרק האמת מעניין אותו.
פולסברג כתב:בילדותו [בן ט'?] התלבט וכו' ערך גורל הגר"א
פולסברג כתב:כשי''ל הבית ישי, כעבור כמה שבועות קבל מכתב מהגרממ''ש בעל המשמרות, ובו כעשרים קושיות, פה שכחת תוס' ושם שמא לא למדת הרמב''ן וכו'. הגר''ש ענה על רוב השאלות בסגנון של - אה''נ לא עלה בדעתי דברי התוס', אבל אעפ''כ יישב את דבריו בטטו''ד שאינם נסתרים כלל. מקורביו שאלוהו למה לך לבזות עצמך כן, הרי בין כך אתה מתרץ יפה, אבל הוא בשלו.
כעבור שבועיים נתקבלה מכתב בישיבת איתרי מביהמ''ד ירחי כלה בב''ב, וזהו תוכנה: חשבתי שכשמתו אור עולם רבינו הגרי''ז ומרן החז''י בטלו אנשי אמת מן העולם, ואנוכי לא ידעתי שנשאר א' בעולם שרק האמת מעניין אותו...
פולסברג כתב:כשי''ל הבית ישי, כעבור כמה שבועות קבל מכתב מהגרממ''ש בעל המשמרות, ובו כעשרים קושיות, פה שכחת תוס' ושם שמא לא למדת הרמב''ן וכו'. הגר''ש ענה על רוב השאלות בסגנון של - אה''נ לא עלה בדעתי דברי התוס', אבל אעפ''כ יישב את דבריו בטטו''ד שאינם נסתרים כלל. מקורביו שאלוהו למה לך לבזות עצמך כן, הרי בין כך אתה מתרץ יפה, אבל הוא בשלו.
כעבור שבועיים נתקבלה מכתב בישיבת איתרי מביהמ''ד ירחי כלה בב''ב, וזהו תוכנה: חשבתי שכשמתו אור עולם רבינו הגרי''ז ומרן החז''י בטלו אנשי אמת מן העולם, ואנוכי לא ידעתי שנשאר א' בעולם שרק האמת מעניין אותו...
ומאז הריץ אליו מכתבים הרבה ונעשה כפוף אצלו כתלמיד לרב, עד שפ''א רצה לצאת במערכה כפעם בפעם כנגד פלוני אלמוני פורץ גדרה של ההשקפה, ובהשפעת רבו הגר''ש קבל שכר על הפרישה.
פני כעשור ויותר מסר שיעור בבית כנסת הגר"א (ז"ל) בבני ברק בין קבלת שבת למעריב, בנושא שהיה חביב עליו (שמעתי ממנו את השיעור הזה לפחות פעם אחת נוספת): כל הכלים שעשה משה משיחתן מקדשתן לדורות עבודתן מחנכתן וכו'. והוא בבית ישי סי' לב. בשיעור השתתף גם הגרמ"מ שולזינגר זצ"ל (שהתגורר סמוך). כל השיעור ישב הגרמ"מ מולו כשאוזנו כרויה, ראשו מוטה שלא לאבד מילה ופניו מפיקות עונג וקורנות משמחת התורה, לפתע הזכיר הגרש"פ את דברי החש"ל בזבחים כז ב, לפיו שלמה לא עשה מזבח פנימי אלא הקריב בשל משה, ובחריפותו אמר: ששכח החש"ל מקרא מלא במלכים א ז מח: וַיַּעַשׂ שְׁלֹמֹה אֵת כָּל הַכֵּלִים אֲשֶׁר בֵּית יְקֹוָק אֵת מִזְבַּח הַזָּהָב וְאֶת הַשֻּׁלְחָן אֲשֶׁר עָלָיו לֶחֶם הַפָּנִים זָהָב. הגרמ"מ קנא לכבוד זקן אשתו, ואמר על המקום, ומה כתוב בגר"א? ר' שלמה חייך, ורמ"מ המשיך מיד, אז החש"ל ידע תנ"ך. כנראה כוונתו לגר"א שם פסוק ו, שמבואר מדבריו ששלמה ציפה את המזבח של משה ולא עשה מזבח חדש לגמרי. אחרי השיעור, דברנו עם רמ"מ בהתפעלות על השיעור, הוא היה שותף מלא להתפעלות, ובכל זאת אמר קצת לצנן: אנחנו שמענו את ר' חיים שמואלביץ במיר ואת חכם פלוני (לא זוכר מי נקב), שמענו עוד כמה שיעורים טובים בחיינו....
באמונתו כתב:אין מצווה ללמד זכות על אותו רשע ב"ג ימ"ש.
אדרבה, המצווה והנכון הוא לדון מעשיו, הכול לכף חובה, ושבע תועבות בליבו.
מרן הגרח"ק שליט"א, מצ"ב, מוסר בשם דודו הגדול, מרן החזו"א זצ"ל, שכל החילוניים בימינו, הינם בחינת "תינוקות שנשבו", חוץ - מב"ג!
יהושפט כתב:באמונתו כתב:אין מצווה ללמד זכות על אותו רשע ב"ג ימ"ש.
אדרבה, המצווה והנכון הוא לדון מעשיו, הכול לכף חובה, ושבע תועבות בליבו.
מרן הגרח"ק שליט"א, מצ"ב, מוסר בשם דודו הגדול, מרן החזו"א זצ"ל, שכל החילוניים בימינו, הינם בחינת "תינוקות שנשבו", חוץ - מב"ג!
כאן מהחזו"א על ב"ג דברים בשבחו במידת מה
מקדש מלך כתב:יהושפט כתב:באמונתו כתב:אין מצווה ללמד זכות על אותו רשע ב"ג ימ"ש.
אדרבה, המצווה והנכון הוא לדון מעשיו, הכול לכף חובה, ושבע תועבות בליבו.
מרן הגרח"ק שליט"א, מצ"ב, מוסר בשם דודו הגדול, מרן החזו"א זצ"ל, שכל החילוניים בימינו, הינם בחינת "תינוקות שנשבו", חוץ - מב"ג!
כאן מהחזו"א על ב"ג דברים בשבחו במידת מה
וכי יש מישהו שמכחיש את כשרונותיו (ובכלל זה כשרון המנהיגות) של בן גוריון?
הנידון הוא על מידת הרשעות שלו.
באמונתו כתב:מעשה לסתור - כזה טיפש, מצ"ב, ממרן הרב שטיינמן זצ"ל:
מקדש מלך כתב:באמונתו כתב:מעשה לסתור - כזה טיפש, מצ"ב, ממרן הרב שטיינמן זצ"ל:
זוהי טפשות של רשעות (ברור שכל רשע הוא טיפש, להיות רשע זו בחירה טיפשית), אבל לא טפשות של היעדר כשרון או מנהיגות.
תלמיד-חכמים כתב:עני בן פחמא כתב: מעשה שהיה (בקיצור נמרץ) שמספר אברכים דתיים לאומים בקשו ממנו שימסור להם שיעור הוא אמר להם שהם הם צינורות של זהב אבל לא מחוברים לצינורות התורה, כיון שהם אומרים אביי(מלרע) ורבא (מלרע), הם לא מחוברים לר' שמעון ור' אלחנן.
מה הפשט במעשה הזה? וכי ספרדים או תימנים שג"כ הוגים במלרע, ואולי אינם מחוברים כ"כ לר' שמעון ור' אלחנן (כמו למשל תלמידי פורת יוסף של הדורות הקודמים או כסא רחמים), אינם מחוברים לצינורות התורה?
פלוריש כתב:אתמול שמעתי כמה אנשים שדיברו על הגר"ש פישר, ואעלה מה שנחקק בזכרוני:
* בספרו בית ישי יש סימן על 'מתוך שאינו יכול לישבע משלם', בו לאחר 4 עמודים של פילפול הוא מסיים "אבל כל זה ליתא, כי...". ומעניין שבכ"ז השאיר את דבריו הראשונים.
* סלד מיחס מיוחד אליו, כ"ש לא הכיל יחס אדמו"רי כלפיו. פעם תלמיד ביקש שהרב יברך אותו, אז הוא שם את ידיו על ראשו ובירך אשר יצר...
* פעם אחד הנערים במבשרת היה רב פורים בישיבה התיכונית, ולכן היה צריך תחפושת. הרבנית פישר ע"ה הביאה לו את הקפטן של שבת של הרב (שלא היה אז בבית) ואמרה 'רק תחזיר את זה עד יום שישי'.
ומכאן דברים שסיפר בנו הרב אברהם ישעיה:
* בצעירותו לא היה לו כסף לאוכל, כ"ש לא לספרים, האחים היו נוברים בגניזה ומוצאים ספרים שרצו או שהיה להם ערך והיו מחליפים תמורת אחרים אצל סוחרי יודאיקה (עד היום השתמרו ספרים שחתום עליהם 'האחים פישר'). מבר המצוה היו לו 3 ספרים (אחד מקרוב משפחה, אחד מחבר בת"ת ואחד מידיד של אביו. הרב סיפר שהתחושה של היותו יתום עזוב שאף אחד לא זכר אותו גם בבר מצוה, ליוותה אותו שנים רבות), לחתונה קיבל כרכים משומשים של שו"ע או"ח ויו"ד. תלמוד בבלי הוא קנה רק כשוועד הישיבות הדפיסו, וגם אז קנה כרכי עודפים.
* כשהגיע הגרא"י פינקל לירושלים ונתן כסף לכל מי שיאמר שטיקל תורה, הוא אמר לרב פישר שיאמר גם. הרב, שהיה אז בן 13, אמר שלא יודע לומר חבור'ה. הגרא"י הסביר לו כיצד המבנה אמורה להיראות (הקדמה, קושיה, תליית מח' וכדו') ואמר לו "תלמד ותחדש, ואם אין לך, בכל זאת תבוא ותאמר, תגנוב ממחבר אחר ובתנאי שתגנוב טוב" (שלא יהיה דקלום אלא יוכח שחידוש נבלע בדמך). שבוע אח"כ הגיע הרב פישר ומסר חבור'ה, הגרא"י נהנה ובא לשלם, והרב עצר אותו ואמר 'רגע, יש לי גם באגדה', הגרא"י שמע ונהנה ואחכ התעניין כיצד עשה זאת, הרב ענה שההלכה זה עיבוד של תשובה בנו"ב והאגדה מהדורש לציון (לבעל הנו"ב).
* העניות והעזובה של הרב בצעירותו היתה כ"כ קשה, שגם עשרות שנים לאחר מכן, בכל פעם שנכדיו ביקשו שיספר להם על עצמו, היה בוכה תוך כדי הסיפור. והדגיש: 'היו לנו את כל הסיבות המוצדקות בעולם לא ללמוד תורה, אבל נאבקנו".
* בהתחלה, כשהרב עוד היה חוזר בצהריים הביתה, הרבנית היתה מכינה אוכל מושקע, מרק וסלט פירות ואורז וכו'. הרב רצה לחסוך זמן אז שפך את האורז והסלט פירות לתוך המרק ואכל הכל יחד. דודתה של הרבנית ראתה והיתה בבהלם, היא אמרה לרבנית 'את יכולה להכין לו קש ותבן, למה להשקיע בבישול?!'. הרבנית ענתה 'אני אישית רוצה להתאמץ בשבילו, הוא יעשה עם זה מה שירצה'.
* פעם ראה את בנו קוצץ סלט ותמה: אם אתה רוצה לאכול את הירקות הללו אז תאכל, אבל למה לשחק עם האוכל?!
* לא הסכים שהילדים ישרתו אותו, ולדוגמא כשהיה חסר מזלג הלך להביא בעצמו וסירב שהילדים יביאו לו.
* היה לו פנקס בכיס כל הזמן, שהיה כותב בו חידושים (שחידש בעצמו או שמע ואהב), בכל נושא שהוא (לדוגמא, הדף הראשון על ב"ק, אח"כ תיקוני זהר, אח"כ רמב"ן על התורה, אחר הלכות שבת וכו'), וכתובים שם גם דברים ששמע מילדים ולא התבייש לציין ששמע זאת מילד פלוני.
* היה בוחר ארבעת המינים ביום האחרון תוך כמה דקות וחוזר ללמוד. היה מי שרצה ללמוד מכך, אבל בנו סייג שהוא גם לא היה משקיע בלבחור חולצה או מכנסיים או וילון או יין וכו'.
* דבר חריג מעניני העוה"ז שכן היה משקיע בו, אלו תמונות הרבנים שתלו בסוכה, כשהיה קונה ארבעת המינים היה מתעניין האם יצאו תמונות חדשות, בודק האם לא תלו את התמונות עקום ומעיר כששמו תלמיד מעל רבו וכו'. בנו פירש שסיבה לכך אינה דווקא נוי מצוה אלא פשוט בגלל שאלו היו ה'חברים' שלו שהוא מבלה כל היום בחברתם, היה לו קשר נפשי אליהם לא רק כדמויות הוד מ'פעם'.
613מצו כתב:בשנים האחרונות לחייו הוציא הרה"ג שלמה פישר זצ"ל ספרים בכריכה רכה בשם אהל לאה על שם אשתו. ידוע לי על חלקים א וב שכלולים בתוכם חידושיו על ספרים בראשית ושמות. נודע למישהו אם שאר הכרכים יצאו לפני פטירתו או שיש תוכניות להביא את השאר לדפוס?
613מצו כתב:בשנים האחרונות לחייו הוציא הרה"ג שלמה פישר זצ"ל ספרים בכריכה רכה בשם אהל לאה על שם אשתו. ידוע לי על חלקים א וב שכלולים בתוכם חידושיו על ספרים בראשית ושמות. נודע למישהו אם שאר הכרכים יצאו לפני פטירתו או שיש תוכניות להביא את השאר לדפוס?
בן ירושלים כתב:בענין הברכות - שמעתי ממנו שבשעה שחיתן את בנו הגדול (ר' אהרן) החליט ללכת לקבל ברכה (כמנהג ישראל), ולא רצה ללכת למישהו "מקצועי", כלשונו, אז הלך ליהודי בשם ויינר שישב במיר ולמד. הוא היה אבא של הג"ר יעקב ויינר שהיה ת"ח מופלג ומחבורת הירושלמים שנהפכו לתלמידי החזו"א, ונפטר בעודו צעיר לימים. האבא היה בעל יסורים גדול, והבנתי מהגר"ש שלא היה ידוע כת"ח גדול, אבל למד בהתמדה מתוך הדחק ויסורים, וממנו חשב הגר"ש שראוי לקבל ברכה.
ספר לי פעם הגאון הירושלמי רבי שלמה פישר שליט"א שבימיו כתלמיד ישיבה התביישו לעיין במשנה ברורה בהיותו ספר לפשוטי העם שאינם יודעי ספר. והוסיף לומר כמו היום עם שמירת שבת כהלכתה. נאלצתי לספר לו שאין מתביישים היום גם בזה…
איש פלוני כתב:בן ירושלים כתב:בענין הברכות - שמעתי ממנו שבשעה שחיתן את בנו הגדול (ר' אהרן) החליט ללכת לקבל ברכה (כמנהג ישראל), ולא רצה ללכת למישהו "מקצועי", כלשונו, אז הלך ליהודי בשם ויינר שישב במיר ולמד. הוא היה אבא של הג"ר יעקב ויינר שהיה ת"ח מופלג ומחבורת הירושלמים שנהפכו לתלמידי החזו"א, ונפטר בעודו צעיר לימים. האבא היה בעל יסורים גדול, והבנתי מהגר"ש שלא היה ידוע כת"ח גדול, אבל למד בהתמדה מתוך הדחק ויסורים, וממנו חשב הגר"ש שראוי לקבל ברכה.
היה מדובר בר' אל'ה ויינר, תלמיד החפץ חיים והשווער של ר' גדליה נדל.
הגר"ש גם למד עמו חברותא כשנתיים - שלוש.
אליסף כתב:לא מבין, ת"ח מופלג - ולא ידוע כת"ח גדול?
גם הרי נדפס ממנו ספר בשלושה כרכים, לא כן?
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 149 אורחים