מעט דבש כתב:מנחת שי בראשית יט, כגוזאת התלשא שבסוף התיבה היא שאנו קורי' אותה תרסא או תלישא קטנה, ואין לה דין מפסיק אף על פי שיש לה נעימה, לפי שנקשרת ומתגלגלת בנעימתה עם התיבה שאחריה.
לאנגע צדיק כתב:יש עוד דוגמאות כאלו בתורה?
עזריאל ברגר כתב:זכור ושמור בטעם העליון מוטעמים בצורה קצת שונה: זכור בתלישא קטנה, את יום השבת בקדמא ואזלא, לקדשו ברביעי, לעומת: שמור במונח, את יום בתלישא קטנה, השבת לקדשו בקדמא ואזלא.
וזוהי אחת הראיות לכך שהתלישא הקטנה איננו פחות טעם-מחבר לעומת הקדמא שאחריו.
ה' אחד - זוהי ראיה נוספת, דאלת"ה - כיצד נפרש את הפסוק "ויאמר עוד אלוקים אל משה" שהמילים "עוד אלוקים" מוטעמות בקדמא ואזלא, וחלילה לנו לחברן זו לזו ולהפרידן מ"ויאמר" שבתלישא קטנה, כי אנו יודעים שבאמת "ה' אחד"...
חיימקה כתב:דברים ז טו: וְהֵסִ֧יר יְהוָ֛ה מִמְּךָ֖ כָּל־חֹ֑לִי וְכָל־מַדְוֵי֩ מִצְרַ֨יִם הָרָעִ֜ים אֲשֶׁ֣ר יָדַ֗עְתָּ לֹ֤א יְשִׂימָם֙ בָּ֔ךְ וּנְתָנָ֖ם בְּכָל־שֹׂנְאֶֽיךָ.
לאנגע צדיק כתב:.
לאנגע צדיק כתב:בכל הדוגמאות שהובאו כאן יש (עדיין) היגיון כלשהו (במילים אחרות: אפשרות לחיבור) בין המילה שמוטעמת בקדמא לבין המילה המוטעמת באזלא...
הבאר ההיא כתב:לְפֶ֥שַׁע עַבְדֵ֖י
בן ראובן כתב:אינני חושב שאפשר לדחות שאלתו בקש. בדרך כלל...
לאנגע צדיק כתב:יישר כח לכל המגיבים.
עיקר מה שנתחדש לי כאן הוא בנוגע לתפקידה של התלישא וחיבורה לקדמא ואזלא שלאחריה, ובמילא יש כאן פסוקית אחת ארוכה "ביום ההוא את התישים", וכן בכולם.
בדרך אגב יש לציין, שעדיין הפסוק שהבאתי למעלה שונה מכל הדוגמאות שהובאו כאן (לעת-עתה) ביחס לקדמא ואזלא עצמם [ואולי לכן זה צרם לי יותר...]:
בכל הדוגמאות שהובאו כאן יש (עדיין) היגיון כלשהו (במילים אחרות: אפשרות לחיבור) בין המילה שמוטעמת בקדמא לבין המילה המוטעמת באזלא:
"א֣וֹ חֹלֵם֩ הַחֲל֨וֹם הַה֜וּא יוּמָ֗ת" - שהמילים "החלום ההוא" מתחברות אחת לשנייה.
"וְכָל־מַדְוֵי֩ מִצְרַ֨יִם הָרָעִ֜ים אֲשֶׁ֣ר יָדַ֗עְתָּ" - שהמילים "מצרים הרעים" מתחברות אחת לשנייה, וכמ"ש הרב עזריאל לעיל.
"בְּמֵ֣ת בְּנֶפֶשׁ֩ הָאָדָ֨ם אֲשֶׁר־יָמ֜וּת וְלֹ֣א יִתְחַטָּ֗א" - שהמילים "האדם אשר ימות" (אשר ימות זה מה שאירע לאדם) יכולות להתחבר (אף שכשלעצמן מתאים יותר אדם אשר ימות).
משא"כ בפסוק שציינתי, שהמילים "ההוא את התישים" לא מתחברות כלל (כשלעצמן) ואין בהם כל הבנה. אלא אם נאמר שהתלישא שלפניהם היא חלק מהפסוקית "ביום ההוא את התישים".
שעטנז כתב:הקדמא הוא טעם משרת מ"מ כשיש לפניו תלישא-קטנה שהוא יותר משרת נתבטל קצת כח המשרת
לאנגע צדיק כתב:יישר כח לכל המגיבים.
עיקר מה שנתחדש לי כאן הוא בנוגע לתפקידה של התלישא וחיבורה לקדמא ואזלא שלאחריה, ובמילא יש כאן פסוקית אחת ארוכה "ביום ההוא את התישים", וכן בכולם.
בדרך אגב יש לציין, שעדיין הפסוק שהבאתי למעלה שונה מכל הדוגמאות שהובאו כאן (לעת-עתה) ביחס לקדמא ואזלא עצמם [ואולי לכן זה צרם לי יותר...]:
בכל הדוגמאות שהובאו כאן יש (עדיין) היגיון כלשהו (במילים אחרות: אפשרות לחיבור) בין המילה שמוטעמת בקדמא לבין המילה המוטעמת באזלא:
"א֣וֹ חֹלֵם֩ הַחֲל֨וֹם הַה֜וּא יוּמָ֗ת" - שהמילים "החלום ההוא" מתחברות אחת לשנייה.
"וְכָל־מַדְוֵי֩ מִצְרַ֨יִם הָרָעִ֜ים אֲשֶׁ֣ר יָדַ֗עְתָּ" - שהמילים "מצרים הרעים" מתחברות אחת לשנייה, וכמ"ש הרב עזריאל לעיל.
"בְּמֵ֣ת בְּנֶפֶשׁ֩ הָאָדָ֨ם אֲשֶׁר־יָמ֜וּת וְלֹ֣א יִתְחַטָּ֗א" - שהמילים "האדם אשר ימות" (אשר ימות זה מה שאירע לאדם) יכולות להתחבר (אף שכשלעצמן מתאים יותר אדם אשר ימות).
משא"כ בפסוק שציינתי, שהמילים "ההוא את התישים" לא מתחברות כלל (כשלעצמן) ואין בהם כל הבנה. אלא אם נאמר שהתלישא שלפניהם היא חלק מהפסוקית "ביום ההוא את התישים".
שעטנז כתב:הקדמא הוא טעם משרת מ"מ כשיש לפניו תלישא-קטנה שהוא יותר משרת נתבטל קצת כח המשרתי של הקדמא נגד התרסא כנר בפני האבוקה.
קו ירוק כתב:וכמדומה שיש להוסיף שאילו ננגן את הטעם בניגון הנכון
במסתרים כתב:שעטנז כתב:הקדמא הוא טעם משרת מ"מ כשיש לפניו תלישא-קטנה שהוא יותר משרת נתבטל קצת כח המשרת
ברוך הבא!
בשני הענינים לא כן דברת.
המשרתים כולם בדרך כלל במדרגה אחת המה ומוכח בתנ"ך שאין בהם גדול וקטן אלא הכל לפי הענין.
רק דוגמא: זכור את-יום השבת לטעם עליון.
[להיפך, היה מי שראה את תלישא קטנה כמפסיק להדגיש בגדכפ"ת שאחריו, כהובא במנחת שי. למעשה לא קיי"ל הכי.]
ראוי לקרוא את האשכול מתחלתו.
ועל דבר תביר, ודאי הוא מפסיק גמור לענין דגש. אך כחו בהפסקה פחות מן הטפחא, ככל מערכת הטעמים קטן וגדול שם הוא.
במסתרים כתב:שעטנז כתב:הקדמא הוא טעם משרת מ"מ כשיש לפניו תלישא-קטנה שהוא יותר משרת נתבטל קצת כח המשרת
ועל דבר תביר, ודאי הוא מפסיק גמור לענין דגש. אך כחו בהפסקה פחות מן הטפחא, ככל מערכת הטעמים קטן וגדול שם הוא.
שעטנז כתב:קשה לי מ"ש רש"י בפ' דברים "לא מצינו מקום ששמו תפל ולבן" הרי לפי הטעמים (תביר על תפל, מרכא על ולבן, טפחא על וחצרת) תפל ולבן אינם דבר אחד?
עזריאל ברגר כתב:לאנגע צדיק כתב:בכל הדוגמאות שהובאו כאן יש (עדיין) היגיון כלשהו (במילים אחרות: אפשרות לחיבור) בין המילה שמוטעמת בקדמא לבין המילה המוטעמת באזלא...
שמור את יום השבת לקדשו?
ויאמר עוד אלקים אל משה?
אגב, פעם היה לנו ויכוח על זה בקבוצה של מבינים בדקדוק ובטעמים, והיו שטענו שרק לעיתים נדירות התלישא מחברת יותר מהקדמא.
אז התחלתי לחפש מתחילת התנ"ך, ובקריאת פחות משני פרקים ראיתי שאין שום מקום לטענה כזאת.
(ועד"ז פעם שמעתי טענה שיש הבדל משמעות במילה "כל" אם היא מנוקדת בחולם או בקמץ-קטן (עם איזשהו הסבר מחודש). פתחתי קונקורדנציה, ועד מהרה ראיתי שהטענה הזאת "לא מחזיקה מים"...)
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 28 אורחים