אברכון כתב:אני עומד להוציא לקראת חנוכה ספר בנושא זה.
צירפתי את תוכן הענינים.
מי שמעוניין בקניית הספר נא לפנות באישי.
כמו כן אשמח מאוד לשמוע תגובות.
מסתמא כבר יצא לאור.
מה שמו ואם נמצא באצה"ח?
אברכון כתב:אני עומד להוציא לקראת חנוכה ספר בנושא זה.
צירפתי את תוכן הענינים.
מי שמעוניין בקניית הספר נא לפנות באישי.
כמו כן אשמח מאוד לשמוע תגובות.
אליהו חיים כתב:אברכון כתב:אני עומד להוציא לקראת חנוכה ספר בנושא זה.
צירפתי את תוכן הענינים.
מי שמעוניין בקניית הספר נא לפנות באישי.
כמו כן אשמח מאוד לשמוע תגובות.
מסתמא כבר יצא לאור.
מה שמו ואם נמצא באצה"ח?
אברכון כתב:מילי דרבנן
אני אצרף אותו כאן
מיללער כתב:מעשר בהמה אינו טובל רק מדרבנן, וכ' המאירי בחגיגה ח. שמפני זה לא אסרו חז"ל לעשר מעשר בהמה ביו"ט משום מתקן, שמדאורייתא אין זה תיקון.
וזה דבר מחודש שכל כולו של איסור מתקן בהגבהת תרו"מ הוא מדרבנן, ועכ"ז בתיקון שאינו רק מדרבנן לא נקרא תיקון.
מיללער כתב:שני דברים חדשים בהנושא שנתחדשו לי ממס' פסחים בשב"ק העעל"ט
א. פסחים לו: לגבי מצה של מעשר שני יש דיון בברייתא אם מעשר שני מיקרי שנאכל בכל מושבות כי אחר שהביאו אותו לירושלים קלטוהו המחיצות ומעתה אינו יכול לחלל לאכול בחוץ.
והדין של קלטוהו מחיצות נחלקו עליו במס' מכות אם זה מדאורייתא או רק מדרבנן, וכתב רש"י פה בפסחים שאף שמחיצות לקלוט הוא מדרבנן מיקרי שאינו נאכל בכל מושבות.
והתוס' לקמן דף לח. ד"ה אבל כתבו בזה"ל זו הסוגיא כמ"ד מחיצה לקלוט מדאורייתא דאי מדרבנן יש לה היתר מושבות (היינו מדאורייתא והדין דרבנן א"א לפעול על הדין תורה ודלא כרש"י לעיל), אי נמי כיון דמדרבנן אין להם פדייה לא חשיב נאכל בכל מושבות (וכרש"י לעיל - הא לנו שני לשונות בתוס' לגבי דין דרבנן אי משנה את הדאורייתא).
והיינו ששני הלשונות דנים בזה אי הדרבנן מהני להדאורייתא.
אראל כתב:מיללער כתב:שני דברים חדשים בהנושא שנתחדשו לי ממס' פסחים בשב"ק העעל"ט
א. פסחים לו: לגבי מצה של מעשר שני יש דיון בברייתא אם מעשר שני מיקרי שנאכל בכל מושבות כי אחר שהביאו אותו לירושלים קלטוהו המחיצות ומעתה אינו יכול לחלל לאכול בחוץ.
והדין של קלטוהו מחיצות נחלקו עליו במס' מכות אם זה מדאורייתא או רק מדרבנן, וכתב רש"י פה בפסחים שאף שמחיצות לקלוט הוא מדרבנן מיקרי שאינו נאכל בכל מושבות.
והתוס' לקמן דף לח. ד"ה אבל כתבו בזה"ל זו הסוגיא כמ"ד מחיצה לקלוט מדאורייתא דאי מדרבנן יש לה היתר מושבות (היינו מדאורייתא והדין דרבנן א"א לפעול על הדין תורה ודלא כרש"י לעיל), אי נמי כיון דמדרבנן אין להם פדייה לא חשיב נאכל בכל מושבות (וכרש"י לעיל - הא לנו שני לשונות בתוס' לגבי דין דרבנן אי משנה את הדאורייתא).
והיינו ששני הלשונות דנים בזה אי הדרבנן מהני להדאורייתא.
ראה בענין זה, בשו"ת עצי חיים או"ח סי' לא אות ב', דבר נחמד
מיללער כתב:מבואר במשנה חולין בפרק כיסוי הדם (דף פה.) דמצוות כיסוי הדם אינה אלא אם שחט וראוי לאכילה, דילפינן מהקרא דאשר יאכל, אבל אם נתנבלה בידו או ששחט שלא כראוי אינו חייב לכסות.
מה הדין אם השחיטה כשרה מדאורייתא אבל פסולה ואסורה לאכילה מדרבנן? הפרי מגדים (שפתי דעת יור"ד סי' כ"ח סקכ"ז) מצדד דאפילו טריפות מדרבנן פטור מכיסוי, דאינה בכלל אשר יאכל. ועי' ברעק"א שם בהגהותיו בשו"ע (שם על המחבר ס"כ) שהוכיח מדברי הגמראנדלא כהפמ"ג וכל שמן התורה מיקרי ראוי חייב בכיסוי אף דמדרבנן אסורה.
אברכון כתב:
מצאתי את אשר כתבתי בזה
.
סייג לחכמה כתב:בגמ' חולין כ"ז: אמר רב יהודה משום ר' יצחק בן פנחס אין שחיטה לעוף מן התורה, רק מדרבנן ולהלן שם מקשה הגמ' מיתיבי השוחט ונתנבלה בידו הנוחר והמעקר פטור מלכסות ואי אמרת אין שחיטה לעוף מן התורה נחירתו זו היא שחיטתו ליבעי כסוי
מכאן ראיה דהבין הגמ' דאם מה"ת זו שחיטה על אף דמדרבנן אין זו שחיטה צריכה כיסוי
מיללער כתב:סייג לחכמה כתב:בגמ' חולין כ"ז: אמר רב יהודה משום ר' יצחק בן פנחס אין שחיטה לעוף מן התורה, רק מדרבנן ולהלן שם מקשה הגמ' מיתיבי השוחט ונתנבלה בידו הנוחר והמעקר פטור מלכסות ואי אמרת אין שחיטה לעוף מן התורה נחירתו זו היא שחיטתו ליבעי כסוי
מכאן ראיה דהבין הגמ' דאם מה"ת זו שחיטה על אף דמדרבנן אין זו שחיטה צריכה כיסוי
זהו ראייתו של הגרעק"א נגד הפמ"ג שציינתי עליה מתחלה.
אליהו חיים כתב:זבחים ל"ה ב' 'תנן התם ובעלי מומין [אם עלו ירדו] ר"ע מכשיר בבעלי מומים [שאם עלו לא ירדו], אמר ר' חייא בר אבא אמר ר' יוחנן לא הכשיר ר"ע אלא בדוקין שבעין הואיל וכשירים בעופות [ולכן כיון שיש לו הכשר במקום אחר לא ירדו]. ובתוס' שם לאו דוקא דוקין שבעין דה"ה שאר מומין שאינן מחוסרי אבר כדאמר בפ"ק דקידושין דוקא יבש גפה ונסמית עינה, אי נמי שאר מומין פסלי מדרבנן. ע"כ הסוגיא ותוס'.
ותמה השפ"א על אתר 'דבריהם אינם מובנים דאפילו פסול מדרבנן מכל מקום כיון דמדאורייתא כשר בעוף שוב בבהמה נמי אם עלה לא ירד', וכיו"ב בקרן אורה שם פ"ה ב' אחרי שהביא דבריהם כתב 'וקשה לומר דמשום גזירה דרבנן ירדו כיון דכבר קידשן מזבח'. ומפורט יותר הקושי בטהרת הקודש שם ל"ה ב' 'ועל התירוץ השני ג"כ קשה דמנ"ל לר' יוחנן דלר"ע העמידו חכמים דבריהם כאן נגד דין תורה שהרי מאחר דמן התורה גם שאר מומין מותרין א"כ אסור להוריד מן המזבח האיברים שעלו.
אמנם בס' שלום רב הביא קו' השפ"א, וכתב 'ולענ"ד נראה דכוונת התוס' היא לפי מה דאיתא לקמן ע"ג ב' אמר רבא השתא דאמרי רבנן לא נקריב אי נקריב לא מרצי וכו' אלמא דאפילו דהפסול הוא רק מדרבנן הוה להו כפסול גמור דלא מרצי עיי"ש בפרש"י ז"ל א"כ ה"ה הכא אי שאר מומין פסלי בעופות מדרבנן הו"ל כפסולין גמורין ושוב אמרינן בבהמה אם עלו ירדו' עכ"ל.
אמנם כל האחרונים הנ"ל לא ציינו בזה לדברי רבא, ומשמע דפשיטא להו דאינו דומה לשם. ואולי י"ל דדברי רבא נאמרים רק בתערובת של איסור הקרבה מדאורייתא שדינו להיבטל מדאורייתא ומדרבנן לא מתבטל דבזה ניתן לומר דאחרי דקיבל תוקף שלא להתבטל כאילו נמצא עיקר האיסור דאורייתא לפנינו משא"כ כאן דרבנן חידשו פסול חדש של מום בעוף שאינו קיים מדאורייתא כלל היה קשה להם שפיר דראוי להיות דינו שאם עלו לא ירדו מחמת דין התורה דכשר.
ואולי י"ל באופן אחר לגמרי, דבדברי רבא נאמר רק דאינו מרצה כאילו היה מדאורייתא אבל לומר דאם עלו ירדו מחמת כן ולבטל עיקר דין הקטרה דאורייתא לא אמרינן [ולא גרע מאם יש לו הכשר במקום אחר ק"ו כשיש לו הכשר מדאורייתא מיניה וביה].
מיללער כתב:אליהו חיים כתב:
תודה רבה על הדיון המעניין - ולפענ"ד הדין עם מע"כ בתירוצו השני, דבוודאי יש לחלק בן אינו מרצה לבין עלו ירדו, עד שקשה לי להבין הדמיון ביניהם בעיני בעל השלום רב. ובפשטות כוונת השלום רב רק לדמות בין הענינים שיש להם להחכמים הכח לפעול על דיני קרבנות ולומר שיש לזה 'דין' בעל מום, וממילא אם עלה ירד כמו כל בע"מ.
ועי' מה שהבאנו לעיל מדברי בעל מלא הרועים בענין דומה:
viewtopic.php?p=510188#p510188
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 230 אורחים