תוכן כתב:אמרו עליו שידע ש"ס בבלי בעל פה עם כל השינוי נוסחאות.
בסדר כתב:פלא שלא הוזכר כאן בפורום שאביו הגדול והצדיק רבי בנימין זצ"ל נסתלק ערש"ק העעל"ט בגיל 90. היה צדיק וגאון נשגב. רבו המובהק רבי יעקב קמנצקי אמר עליו שכשיבוא לבי"ד של מעלה יתגאה עם תלמיד זה. היה מלמד תיקונות, לתלמידים כתה א', בת"ת תפארת ירושלים ברובע איסט סייד במנהטן. היה גם מקורב להגאון רבי משה פיינשטיין זצ"ל, ויש כמה תשובות באגרות משה אליו.
איש_ספר כתב:בפתחי בתי מדרשות ראיתי ספר חדש של הרה"ג יהושע אבא שאול (ברה"ג רבי אליהו ראש ישיבת אור לציון), ובסופו קונטרס הנקרא חכימא דיהודאי ח"ב, דברים ששמע מפי הגאון רבי אהרן יהושע צוקער שליט"א, ה' יחזקהו ויאמצהו ויחדש כנשר נעוריו.
הלכתי לחפש את חלקו הראשון של הקונטרס שלא ראיתיו עד הנה, ומצאתי שהוא בתוך אחד מספריו של הר"י אבא שאול, המצויים באוצר ויכנסו לגי' 10.
והרי הוא לפניכם מתוך האוצר.
יבורך מי שיעלה לכאן את חלקו השני של הקונטרס אחר קבלת רשות מהרב המחבר שליט"א:
--------
בנימה אישית, למי שרק שמע את שמו ואת התארים והתיאורים המפליגים עליו, תתכן אכזבה מקריאת הדברים, שאינם משקפים כל המסופר עליו, אכן אלו שראו אותו בשיא כוחו וגבורתו, דמיונו כאריה יכסוף לטרוף וככפיר יושב במסתרים, הדברים משלימים ומוסיפים נופך לדמותו הכבירה.
ברמן כתב:מספרים עליו גם, כי ברוב גאונותו הוא תפס את זיופי הירושלמי קדשים, עקב הציטוטים מברייתות ותוספתא, שהעתיקן הזייפן עם שיבושי הדפוסים.
לא מדויק. אמר, שלא רצה בכלל בלידת בן משום שלדעתו צריך ללמדו את כל התורה עד גיל י"ג ואין לו את האפשרות לזה (כמדומה שכך או קרוב לזה). הוסיף, שיודע מי 'קילל' אותו שבגינו נולד לו בנו יחידו....ברמן כתב:שמעתי שיש אומרים עליו, כי הוא התפלל שלא יוולד לו בן-זכר נוסף רק בנות, מחשש שאי אפשר לקיים בשלימות מצוות תלמוד תורה לבניו, כי אין בידינו את כל התורה כולה - עקב שיבושי הגירסאות ואבידת המסכתות מהתלמוד ירושלמי.
.השוחט כתב:ונתן דוג' על סיפור מקונט' חכ"ד, שלא השתתף בחתונות בנותיו, רק תחילה וסוף.
לא היה ולא נברא. השתתף מתחילה ועד סוף.
רק פעם אחת (כמדומה תשס"ב) בחתונת בתו השניה, רצה חמיו לסידו"ק את הגראי"ל.
הגראי"ל אמר שיכול או לפני 4 או אחרי 8. קבעו לפני 4. ממילא התארכה מאד החתונה.
באותו יום היה שיעו"כ של א' מרה"י, כמדו' ר' גרשון. והיה מקפיד להשתתף, בגלל השואלים אותו על השיעור, שיידע בדיוק מה נאמר.
הוא אמר לבנו "אתה מבין בתהלוכות בני אדם טפי מינאי, האם זה יתקבל שאלך לשמוע את השיעור ואשובה מיד?"
הציע הבן שישאל את חמיו ר' ברוך זצ"ל. סבא אמר שיכול ללכת. הלך בצינעא הקשיב ומיד חזר.
אלא שבשובו ראהו הרב אב"ש מחבר הקונט' הנ"ל, והסיק שאינו הולך לחתונות ילדיו.
לא היתה צנזורה במקום הדפסתו?יהושפט כתב:ידוע כי בירושלמי קדשים מובא מומר ולא משומד.
יהושפט כתב:חתונת בתו השניה היתה לא יאוחר מתשנט, ואב"ש עדיין לא למד בישיבה
בתשס"ב כמדומה היתה חתונת בתו הרביעית עם ר"ע פריד
.השוחט כתב:יהושפט כתב:חתונת בתו השניה היתה לא יאוחר מתשנט, ואב"ש עדיין לא למד בישיבה
בתשס"ב כמדומה היתה חתונת בתו הרביעית עם ר"ע פריד
ר' יוסף אמר הבת שאחריו. זה מסתדר? (אם איני טועה אכן אמר שזה היה עם פריד).
הוא אמר שהגראי"ל כבר סידר קידושין אצלם לפני כן, וזו כבר היתה הבת השניה שסידר אצלם.
אני הבנתי שהשניה בכלל, וטעיתי בזה.
ייש"כ על העמדת הדברים על דיוקם.
(הנה דוגמה למעלת המקום כאן. במקום שדברים יילכו לגמרי לאיבוד בגלל אי דיוקים, אפשר לרושמם למזכרת ולסמוך על היודעים שידייקו).
פלוריש כתב:כיצד התנהלה החברותא האגדית של הגרא"י צוקר והגר"ח פריימן?
שניהם יודעים את כל התורה כולה, אבל בסגנון, לכאורה הרב צוקר הוא שרף שדרכו בסופה וסערה והרב פריימן יק'ה מתון ומסיק. ממש הפוך.
הבנתי ממנו בעבר שהיו דברים שהוא כתב למקו"צ אבל לא נכללו לבסוף במהדורה. האם זה קיים היכן שהו?איש_ספר כתב:וכן חלקו במקו"צ של רמב"ם רש"פ.
איש_ספר כתב:משהו קטן לכבוד שבת. סיפר לי ידיד שהיתה לו איזה קביעות איתו בעת לימודיו בפוניבז': ידידו של הידיד, אברך צעיר, היה נוהג בכל ערב שבת להכנס למכולת ולכל חנות אחרת, ולקנות כל אשר יתאווה ליבו, הכל בכל מכל כל, כשהוא סמוך ובטוח על מאמרם, לוו עלי ואני פורע. לדבריו הוא ראה הנהגה שלא כדרך הטבע, איך בכל שבוע חוזר אליו כל הכסף ממקומות בלתי צפויים. אותו ידיד סיפר ע"כ לרב צוקר, וזה השיבו מיד ואמר כך: לוו עלי ואני פורע, פירושו שאתה הלווה, והקב"ה יפרע. לווה אמור לתת משכונות, ובכן אני את הספרים שלי לעולם לא אסכים למשכן! למחרת הזעיקו אותו בישיבה שהרב צוקר מחפש אותו בנחיצה גדולה. כשהוא זימן עצמו לפניו, שאל אותו הרב צוקר, אמור נא, כבר העברת את הדברים לחבר שלך? משהשיב שעדין לא נפגש עמו, אמר לו הרב צוקר, הזהר והשמר לא להעביר את הדברים ! זכור את מעשה היהודי הפשוט שהיה מניח חלות בארון הקודש לכבוד הקב"ה, ועונש הגבאי שלעג לו...!
עד היום, מספר אותו ידיד, נעלם ממנו עומק כוונת הגרא"י, באומרו, אתה לווה ואתה צריך לתת משכונות וכו'.
איש_ספר כתב:משהו קטן לכבוד שבת. סיפר לי ידיד שהיתה לו איזה קביעות איתו בעת לימודיו בפוניבז': ידידו של הידיד, אברך צעיר, היה נוהג בכל ערב שבת להכנס למכולת ולכל חנות אחרת, ולקנות כל אשר יתאווה ליבו, הכל בכל מכל כל, כשהוא סמוך ובטוח על מאמרם, לוו עלי ואני פורע. לדבריו הוא ראה הנהגה שלא כדרך הטבע, איך בכל שבוע חוזר אליו כל הכסף ממקומות בלתי צפויים. אותו ידיד סיפר ע"כ לרב צוקר, וזה השיבו מיד ואמר כך: לוו עלי ואני פורע, פירושו שאתה הלווה, והקב"ה יפרע. לווה אמור לתת משכונות, ובכן אני את הספרים שלי לעולם לא אסכים למשכן! למחרת הזעיקו אותו בישיבה שהרב צוקר מחפש אותו בנחיצה גדולה. כשהוא זימן עצמו לפניו, שאל אותו הרב צוקר, אמור נא, כבר העברת את הדברים לחבר שלך? משהשיב שעדין לא נפגש עמו, אמר לו הרב צוקר, הזהר והשמר לא להעביר את הדברים ! זכור את מעשה היהודי הפשוט שהיה מניח חלות בארון הקודש לכבוד הקב"ה, ועונש הגבאי שלעג לו...!
עד היום, מספר אותו ידיד, נעלם ממנו עומק כוונת הגרא"י, באומרו, אתה לווה ואתה צריך לתת משכונות וכו'.
מעיין כתב:איש_ספר כתב:משהו קטן לכבוד שבת. סיפר לי ידיד שהיתה לו איזה קביעות איתו בעת לימודיו בפוניבז': ידידו של הידיד, אברך צעיר, היה נוהג בכל ערב שבת להכנס למכולת ולכל חנות אחרת, ולקנות כל אשר יתאווה ליבו, הכל בכל מכל כל, כשהוא סמוך ובטוח על מאמרם, לוו עלי ואני פורע. לדבריו הוא ראה הנהגה שלא כדרך הטבע, איך בכל שבוע חוזר אליו כל הכסף ממקומות בלתי צפויים. אותו ידיד סיפר ע"כ לרב צוקר, וזה השיבו מיד ואמר כך: לוו עלי ואני פורע, פירושו שאתה הלווה, והקב"ה יפרע. לווה אמור לתת משכונות, ובכן אני את הספרים שלי לעולם לא אסכים למשכן! למחרת הזעיקו אותו בישיבה שהרב צוקר מחפש אותו בנחיצה גדולה. כשהוא זימן עצמו לפניו, שאל אותו הרב צוקר, אמור נא, כבר העברת את הדברים לחבר שלך? משהשיב שעדין לא נפגש עמו, אמר לו הרב צוקר, הזהר והשמר לא להעביר את הדברים ! זכור את מעשה היהודי הפשוט שהיה מניח חלות בארון הקודש לכבוד הקב"ה, ועונש הגבאי שלעג לו...!
עד היום, מספר אותו ידיד, נעלם ממנו עומק כוונת הגרא"י, באומרו, אתה לווה ואתה צריך לתת משכונות וכו'.
תמה אני, כוונת הרב פשוטה עיין שם בסוגיא דביצה תוס' והגהות רש"ל והג"א ומובא להלכה באחרונים עיי' שו"ע הרב, דלא כהגהות הגר"א, ועיין משנ"ב שדבריו מוקשים וכבר העירו בדבריו דלכאורה ארכביה אתרי רכשי דברי הגר"א והג"א.
והגרא"י רמז שלדעתו הדין עם רש"ל והאחרונים דלא כהגר"א והדין של לוה הוא רק עם משכונות [ותוס' פליגי ארש"י דמשמעות רש"י במזונות קצובין דלוה גם בלי משכון והלכה כתוס', ובאמת צריך להבין לפי התוס' דאם דאם הוצאות שבת אין קצובין, למה באמת לא ילוה גם בלי משכון ואפשר דנצרך לזה מדת בטחון והאחר אין מחויב להאמין שמדת בטחונו שלם, וראיתי באחד מן האחרונים שפי' בדברי התוס' שסוברים דהוצאת שבת ויו"ט אינן קצובין היינו דאין נקצבין בפני עצמם רק נכלל בהקצבה דימות החול, דלא כרש"י שפירשו דלא נקצבין רק יש לו חשבון לעצמו בלי קצבה מאיזה מקום יבוא עיי"ש, וע"כ פירשו הכוונה דע"י המעות והחפצים של ימות החול יכלכל את הוצאת השבת ועל כרחך ע"י משכון, ולפי"ז צריך לומר באם פחות פוחתין לו דלא כדוחק של רש"י שכ' כלומר ממציאין לו שכר מועט, רק באם לא משכן חפציו להמציא מזה מעות לא יהי' לו על צרכי שבת, ואם מוסיף היינו שמשכן הרבה חפצים שיהי' לו בהרחבה אז מוסיפין לו היינו שיקוים ואני פורע בהרחבה גדולה ולא יחסר לו מקצבתו של ימי החול].
ומה שאמר את הספרים שלי לא אסכים למשכן, יש בזה גם חידוש להלכה, שאף שהדין באם יש לו משכונות הדין אומר למשכן משום צרכי שבת, היינו דרשאי אבל אינו מחויב בפרט כשהמשכון נחוץ לו לכל רגע כמו ספרים ולא שייך שיחזירו לו את המשכון בלילה כמו כסות לילה, ובפוסקים מיירי דיש לו משכונות תכשיטין וכדומה שאפשר להשכינם אז אפשר דהדין דצריך להשכינם לצורך סעודת שבת.
ולכאורה איך דיבר דבר השייך לו, לאותו ידיד, ואפשר שבתפיסת עולמו של האי גאון וצדיק לא הי' יכול להבין שת"ח מסביבותו וכערכו יהי' לו חפצים יוקרתים בבית חוץ מספרים והרי ספרים נחוצים ליהודי ליומם ולילה, וא"א להשכינם.
ולפי"ז יותר נפלא שהגם שהנהגת הידיד של הידיד הי' לו מקום להלכה ע"פ הגר"א, מ"מ לא משום זה חזר, רק משום תמימות היהודי...
איש_ספר כתב:משהו קטן לכבוד שבת. סיפר לי ידיד שהיתה לו איזה קביעות איתו בעת לימודיו בפוניבז': ידידו של הידיד, אברך צעיר, היה נוהג בכל ערב שבת להכנס למכולת ולכל חנות אחרת, ולקנות כל אשר יתאווה ליבו, הכל בכל מכל כל, כשהוא סמוך ובטוח על מאמרם, לוו עלי ואני פורע. לדבריו הוא ראה הנהגה שלא כדרך הטבע, איך בכל שבוע חוזר אליו כל הכסף ממקומות בלתי צפויים. אותו ידיד סיפר ע"כ לרב צוקר, וזה השיבו מיד ואמר כך: לוו עלי ואני פורע, פירושו שאתה הלווה, והקב"ה יפרע. לווה אמור לתת משכונות, ובכן אני את הספרים שלי לעולם לא אסכים למשכן! למחרת הזעיקו אותו בישיבה שהרב צוקר מחפש אותו בנחיצה גדולה. כשהוא זימן עצמו לפניו, שאל אותו הרב צוקר, אמור נא, כבר העברת את הדברים לחבר שלך? משהשיב שעדין לא נפגש עמו, אמר לו הרב צוקר, הזהר והשמר לא להעביר את הדברים ! זכור את מעשה היהודי הפשוט שהיה מניח חלות בארון הקודש לכבוד הקב"ה, ועונש הגבאי שלעג לו...!
עד היום, מספר אותו ידיד, נעלם ממנו עומק כוונת הגרא"י, באומרו, אתה לווה ואתה צריך לתת משכונות וכו'.
הנה משמעות דברי רש"י משמע שגם בהא דלוו עלי ואני פורע יש גדרים לפי מה "שרגיל" היינו מאכלים הרגילים לו, ואפשר דבעני ממש אם יוסיף באכילה מרובה הרי זה תחלת חולי ורק להוסיף קצת, ולכאן ודאי יהי' חילוק בין עשיר לבינוני בהוצאת שבת וכמו כן בין עני לעשיר.
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 50 אורחים