ונתנו ידידים כתב:ואלו שמקילים בתענית משום חומרת חשש פיקוח נפש, משום מה אינם חוששים לזה כשמגיע לעישון (ולעוד כמה דברים).
כי גם על זה יש מסורת, מהו חשש פיקוח נפש.
עובדיה חן כתב:סיגריות תחילתו גאווה סופו תאווה,
עובדיה חן כתב:סיגריות תחילתו גאווה סופו תאווה,אבל מפורסם בשם כמה גדולי ישראל שתאווה זו מדכאת תאווה אחרת, ולכן לא נחלמים בבחורים שמעשנים.
גביר כתב:הרב'ה מרחובות היה בזמנו מעשן כבד, כשעוד היה פחות מבן שלושים [התאדמ"ר, כידוע, בגיל צעיר, עקב פטירתו הפתאומית של אביו] כבר היה קולו צרוד מאד.
בעשורים האחרונים האחרונים לא רק שחדל מהרגל זה, אלא אף הפך ללוחם נגד עישון.
יוסף חיים אוהב ציון כתב:לא לשכוח שגדולי עולם עישנו וכעת איני יכול להאריך בעש"ק.
גביר כתב:... מביקור חולים במחלקה האונקולוגית בסורוקה -
כן מסתבר כתב:גביר כתב:... מביקור חולים במחלקה האונקולוגית בסורוקה -
האם אכן החולים שם, או לפחות רובם, עישנו כמות רצינית במהלך חייהם?
שואל ברצינות, אין לי מושג בנושא זה.
צופה_ומביט כתב:וגם לא ידעו אז מה שיודעים היום.
אא"כ נאמר שכל רז לא אניס להו בטבעיות.
ואולי נשתנו הטבעים מאז.
ואולי יש גם חילוק בין לולקע לציגאר.
ואולי כל עוד שלא נודעה הסכנה אין הדבר בגדר נס גלוי, משא"כ בימיהם שלא נודעה הסכנה [ורופאים אף היו רושמים סיגריות לפציינטים לבעיות עיכול] אזי גם מי שכן ידע את רז הסכנה אבל הנהגתו לעשן בלי נזק לא היתה בגדר נס גלוי אלא נסתר.
ויל"ע.
לבי במערב כתב:צופה_ומביט כתב:וגם לא ידעו אז מה שיודעים היום.
אא"כ נאמר שכל רז לא אניס להו בטבעיות.
ואולי נשתנו הטבעים מאז.
ואולי יש גם חילוק בין לולקע לציגאר.
ואולי כל עוד שלא נודעה הסכנה אין הדבר בגדר נס גלוי, משא"כ בימיהם שלא נודעה הסכנה [ורופאים אף היו רושמים סיגריות לפציינטים לבעיות עיכול] אזי גם מי שכן ידע את רז הסכנה אבל הנהגתו לעשן בלי נזק לא היתה בגדר נס גלוי אלא נסתר.
ויל"ע.
החילוקים אפשריים, אך עצם הסכנה (גם אם שלא במלא חריפות חומרתה) ידוע הוא זה למעלה מק"ל שנה.
ונתנו ידידים כתב:איני יודע אם זה שגעון כי כך היא דרכו של עולם.
יוסף חיים אוהב ציון כתב:לא לשכוח שגדולי עולם עישנו וכעת איני יכול להאריך בעש"ק.
רַבֵּנוּ זִכְרוֹנוֹ לִבְרָכָה הִתְפָּאֵר שֶׁלֹּא הִתְחִיל לַעֲשֹוֹת שׁוּם דָּבָר בָּעוֹלָם קֹדֶם שֶׁיָּדַע הַסּוֹד שֶׁיֵּשׁ בּוֹ. וַאֲפִלּוּ מַה שֶּׁנּוֹהֲגִין לְהַעֲלוֹת עֲשַׁן הַטִּיטוּן עַל יְדֵי לִילְקֶע וְצִבֶּעךְ (שֶׁקּוֹרִין לוּלְקֶא רֵייכֶערְן) [עִשּׁוּן טַבַּק] לֹא הִתְחִיל בָּזֶה עַד שֶׁיָּדַע סוֹד בְּהַנְהָגָה זוֹ. וְכַיּוֹצֵא בָּזֶה בִּשְׁאָר הַנְהָגוֹת לֹא הִתְחִיל שׁוּם דָּבָר לַעֲשֹוֹת עַד שֶׁיָּדַע סוֹד הַדָּבָר. וְאַף עַל פִּי שֶׁהוּא זִכְרוֹנוֹ לִבְרָכָה יָדַע סוֹד בְּעִנְיַן עֲשַׁן הַטִּיטוּן, אַף עַל פִּי כֵן הִזְהִיר אוֹתָנוּ הַרְבֵּה לְהִתְרַחֵק מִזֶּה מְאֹד, וּפַעַם אַחַת דִּבֵּר הַרְבֵּה מֵעִנְיַן זֶה שֶּׁנּוֹהֲגִין הָעוֹלָם לְהַעֲשִׁין טִיטוּן וְאָמַר שֶׁהוּא שְׁטוּת גָּדוֹל, וּלְעִנְיַן נְקִיּוּת אֵינוֹ מוֹעִיל כְּלָל. וְכֵן הָרֵיחַ טַבַּק שֶׁהוּא גָּרוּעַ עוֹד יוֹתֵר, כַּמְבֹאָר שִֹיחָה זֹאת בְּמָקוֹם אַחֵר:
הִזְהִיר אוֹתָנוּ מְאֹד לִבְלִי לְהַרְגִּיל עַצְמֵנוּ לְהַעֲלוֹת עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי וּלְהָרִיחַ טַבָּק. וְהֶאֱרִיךְ בְּשִֹיחָה זוֹ וְאָמַר שֶׁרָאוּי לְאִישׁ כָּשֵׁר לִבְלִי לְהַרְגִּיל עַצְמוֹ בָּזֶה, כִּי הֵם בִּטּוּל תּוֹרָה וּתְפִלָּה בְּחִנָּם. וְהוּא דָּבָר שֶׁאֵינוֹ נִצְרָךְ כְּלָל, וּלְעִנְיַן נְקִיּוּת אֵין מוֹעִיל עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי כְּלָל. בִּפְרָט מִי שֶׁכְּבָר רָגִיל בַּעֲשַׁן הַלּוּלְקֶי, שֶׁבְּוַדַּאי אֵין מוֹעִיל לוֹ כְּלָל, כִּי דָּבָר הָרָגִיל אֵינוֹ מוֹעִיל כְּלָל כַּיָּדוּעַ בְּחוּשׁ. וּכְבָר מְבֹאָר (שִֹחוֹת הָרַ"ן סִימָן ל) שֶׁאֵין צְרִיכִין לְבַלְבֵּל עַצְמוֹ בִּשְׁבִיל נְקִיּוּת רַק בְּעֵת שֶׁנִּצְרָךְ לִנְקָבָיו מַמָּשׁ, וְחוּץ מִזֶּה אֵין צָרִיךְ לְהִסְתַּכֵּל עַל זֶה כְּלָל. וְאָמַר עַל עַצְמוֹ אַף עַל פִּי שֶׁהוּא בְּעַצְמוֹ רָגִיל בָּזֶה לְהַעֲלוֹת עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי, אַף עַל פִּי כֵן קֹדֶם הַתְּפִלָּה אֵינוֹ לוֹקֵחַ הַלּוּלְקֶי בְּיָדוֹ כְּלָל. וּמִיָּמָיו לֹא הָיָה מַעֲלֶה עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי קֹדֶם הַתְּפִלָּה. וּלְהָרִיחַ טַבָּק אָמַר שֶׁזֶּה מַזִּיק וּמְבַטֵּל יוֹתֵר מֵעֲבוֹדַת הַבּוֹרֵא. כִּי מִי שֶׁרָגִיל בָּזֶה אֵינוֹ יָכוֹל לִהְיוֹת בְּלֹא זֶה אֲפִלּוּ שָׁעָה אַחַת, וְהִיא בִּלְבּוּל וּבִטּוּל גָּדוֹל מְאֹד בְּאֶמְצַע הַתּוֹרָה וְהַתְּפִלָּה בִּפְרָט לִפְעָמִים כְּשֶׁאֵין לוֹ טַבָּק. כַּיָּדוּעַ לְמִי שֶׁרָגִיל בָּזֶה. וְגַם קָשֶׁה לְהַשְׁלִיךְ אֶת עִנְיַן הַטַּבָּק מִי שֶׁנִּתְרַגֵּל בָּזֶה. עַל כֵּן טוֹב וְנָכוֹן מְאֹד לִבְלִי לְהַרְגִּיל עַצְמוֹ בְּעִנְיַן הַנְהָגוֹת אֵלּוּ שֶׁל הַטִּיטוּן וְהַטַּבָּק שֶׁאֵינָם נִצְרָכִים כְּלָל, רַק מַזִּיקִים וּמְבַטְּלִים אֶת הָאָדָם מִתּוֹרָה וּתְפִלָּה וְכַיּוֹצֵא:
ישראליק כתב:יוסף חיים אוהב ציון כתב:לא לשכוח שגדולי עולם עישנו וכעת איני יכול להאריך בעש"ק.
חיי מוהר"ן, סימן רעגרַבֵּנוּ זִכְרוֹנוֹ לִבְרָכָה הִתְפָּאֵר שֶׁלֹּא הִתְחִיל לַעֲשֹוֹת שׁוּם דָּבָר בָּעוֹלָם קֹדֶם שֶׁיָּדַע הַסּוֹד שֶׁיֵּשׁ בּוֹ. וַאֲפִלּוּ מַה שֶּׁנּוֹהֲגִין לְהַעֲלוֹת עֲשַׁן הַטִּיטוּן עַל יְדֵי לִילְקֶע וְצִבֶּעךְ (שֶׁקּוֹרִין לוּלְקֶא רֵייכֶערְן) [עִשּׁוּן טַבַּק] לֹא הִתְחִיל בָּזֶה עַד שֶׁיָּדַע סוֹד בְּהַנְהָגָה זוֹ. וְכַיּוֹצֵא בָּזֶה בִּשְׁאָר הַנְהָגוֹת לֹא הִתְחִיל שׁוּם דָּבָר לַעֲשֹוֹת עַד שֶׁיָּדַע סוֹד הַדָּבָר. וְאַף עַל פִּי שֶׁהוּא זִכְרוֹנוֹ לִבְרָכָה יָדַע סוֹד בְּעִנְיַן עֲשַׁן הַטִּיטוּן, אַף עַל פִּי כֵן הִזְהִיר אוֹתָנוּ הַרְבֵּה לְהִתְרַחֵק מִזֶּה מְאֹד, וּפַעַם אַחַת דִּבֵּר הַרְבֵּה מֵעִנְיַן זֶה שֶּׁנּוֹהֲגִין הָעוֹלָם לְהַעֲשִׁין טִיטוּן וְאָמַר שֶׁהוּא שְׁטוּת גָּדוֹל, וּלְעִנְיַן נְקִיּוּת אֵינוֹ מוֹעִיל כְּלָל. וְכֵן הָרֵיחַ טַבַּק שֶׁהוּא גָּרוּעַ עוֹד יוֹתֵר, כַּמְבֹאָר שִֹיחָה זֹאת בְּמָקוֹם אַחֵר:
שם, סימן תעגהִזְהִיר אוֹתָנוּ מְאֹד לִבְלִי לְהַרְגִּיל עַצְמֵנוּ לְהַעֲלוֹת עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי וּלְהָרִיחַ טַבָּק. וְהֶאֱרִיךְ בְּשִֹיחָה זוֹ וְאָמַר שֶׁרָאוּי לְאִישׁ כָּשֵׁר לִבְלִי לְהַרְגִּיל עַצְמוֹ בָּזֶה, כִּי הֵם בִּטּוּל תּוֹרָה וּתְפִלָּה בְּחִנָּם. וְהוּא דָּבָר שֶׁאֵינוֹ נִצְרָךְ כְּלָל, וּלְעִנְיַן נְקִיּוּת אֵין מוֹעִיל עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי כְּלָל. בִּפְרָט מִי שֶׁכְּבָר רָגִיל בַּעֲשַׁן הַלּוּלְקֶי, שֶׁבְּוַדַּאי אֵין מוֹעִיל לוֹ כְּלָל, כִּי דָּבָר הָרָגִיל אֵינוֹ מוֹעִיל כְּלָל כַּיָּדוּעַ בְּחוּשׁ. וּכְבָר מְבֹאָר (שִֹחוֹת הָרַ"ן סִימָן ל) שֶׁאֵין צְרִיכִין לְבַלְבֵּל עַצְמוֹ בִּשְׁבִיל נְקִיּוּת רַק בְּעֵת שֶׁנִּצְרָךְ לִנְקָבָיו מַמָּשׁ, וְחוּץ מִזֶּה אֵין צָרִיךְ לְהִסְתַּכֵּל עַל זֶה כְּלָל. וְאָמַר עַל עַצְמוֹ אַף עַל פִּי שֶׁהוּא בְּעַצְמוֹ רָגִיל בָּזֶה לְהַעֲלוֹת עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי, אַף עַל פִּי כֵן קֹדֶם הַתְּפִלָּה אֵינוֹ לוֹקֵחַ הַלּוּלְקֶי בְּיָדוֹ כְּלָל. וּמִיָּמָיו לֹא הָיָה מַעֲלֶה עֲשַׁן הַלּוּלְקֶי קֹדֶם הַתְּפִלָּה. וּלְהָרִיחַ טַבָּק אָמַר שֶׁזֶּה מַזִּיק וּמְבַטֵּל יוֹתֵר מֵעֲבוֹדַת הַבּוֹרֵא. כִּי מִי שֶׁרָגִיל בָּזֶה אֵינוֹ יָכוֹל לִהְיוֹת בְּלֹא זֶה אֲפִלּוּ שָׁעָה אַחַת, וְהִיא בִּלְבּוּל וּבִטּוּל גָּדוֹל מְאֹד בְּאֶמְצַע הַתּוֹרָה וְהַתְּפִלָּה בִּפְרָט לִפְעָמִים כְּשֶׁאֵין לוֹ טַבָּק. כַּיָּדוּעַ לְמִי שֶׁרָגִיל בָּזֶה. וְגַם קָשֶׁה לְהַשְׁלִיךְ אֶת עִנְיַן הַטַּבָּק מִי שֶׁנִּתְרַגֵּל בָּזֶה. עַל כֵּן טוֹב וְנָכוֹן מְאֹד לִבְלִי לְהַרְגִּיל עַצְמוֹ בְּעִנְיַן הַנְהָגוֹת אֵלּוּ שֶׁל הַטִּיטוּן וְהַטַּבָּק שֶׁאֵינָם נִצְרָכִים כְּלָל, רַק מַזִּיקִים וּמְבַטְּלִים אֶת הָאָדָם מִתּוֹרָה וּתְפִלָּה וְכַיּוֹצֵא:
איש_ספר כתב:תאמרו, כן נהג גדול הדור פלוני, וגדול שלפניו וכו'
איש_ספר כתב:שגיון יותר מצוי, גם הוא מתחום הציצית, ותתנפלו עלי כאוות נפשכם. בני תורה, לובשים ט"ק עם שיעור גדול (מ"ב, לא לצרף הפתח, ויחידים אפילו שיעור גדול מזה, עד הברכים וכו'), חוטי ניפוץ לשמה. והט"ק עשויה מכותנה. מפסידים שיטות הראשונים, אשכנזים וספרדים ששאר מינים אינם מה"ת, ושיטת מהר"ם (שי"א שרמ"א ס"ט ס"ב חש לה ושהמג"א שם סק"ד קורא למתעלמים ממנה, 'המקילים') שצמר פוטר בשאר מינים רק עם פשתן, ומקיימים שיטה יחידית של ניפוץ לשמה ('ולא ראינו מי שחשש לכך', ל' הב"י). ומילא אם היה מדובר באלו הלובשים ט"ק זעירות שהציציות טופחות על בית החזה, אבל כאמור במה אנן קיימין בבני תורה שרודפים אחרי כל חומרא רחוקה, ורק בענין זה השתנתה ההנהגה. תאמרו, כן נהג גדול הדור פלוני, וגדול שלפניו וכו', ג"ז שגיון לעצמו, במקום לעיין בגוף הדברים, נתלים בסיפורים ונאחזים בחיקויים.
איש_ספר כתב:עוד שתי שגינות.
בחור מבוגר שלא מתחתן, ולא משנה מה גילו, חמישים, שישים, יושב בבית הכנסת בלי טלית גדול. גם מפסיד קיום המצוה בשלימותה בשביל איזה רמז קל (כי יקח וגו' גדילים וגו'), ובעיקר יושב בוש ונכלם, ובין כל המתפללים העטופים ללבן בטליתות צחורות, בולטת דמותו קשורה ליעק"ב, עטוי בגד כהה, וכאילו לא די לו במצבו, הוא גם צריך לבייש עצמו בכל שבת ושבת. ואם לא ראיתי בעיני לא האמנתי, בבית כנסת אחד ביוה"כ ישב בחור מבוגר, בלי טלית וכמובן בלי קיטל, לחשבוני הוא נושק לשישים, בחור מופלג מאד מאד בתורה ובירא"ש, והגבאי השוטה נתן לו... גלילה ! מדהוא בחור...!
צופה_ומביט כתב:איש_ספר כתב:שגיון יותר מצוי, גם הוא מתחום הציצית, ותתנפלו עלי כאוות נפשכם. בני תורה, לובשים ט"ק עם שיעור גדול (מ"ב, לא לצרף הפתח, ויחידים אפילו שיעור גדול מזה, עד הברכים וכו'), חוטי ניפוץ לשמה. והט"ק עשויה מכותנה. מפסידים שיטות הראשונים, אשכנזים וספרדים ששאר מינים אינם מה"ת, ושיטת מהר"ם (שי"א שרמ"א ס"ט ס"ב חש לה ושהמג"א שם סק"ד קורא למתעלמים ממנה, 'המקילים') שצמר פוטר בשאר מינים רק עם פשתן, ומקיימים שיטה יחידית של ניפוץ לשמה ('ולא ראינו מי שחשש לכך', ל' הב"י). ומילא אם היה מדובר באלו הלובשים ט"ק זעירות שהציציות טופחות על בית החזה, אבל כאמור במה אנן קיימין בבני תורה שרודפים אחרי כל חומרא רחוקה, ורק בענין זה השתנתה ההנהגה. תאמרו, כן נהג גדול הדור פלוני, וגדול שלפניו וכו', ג"ז שגיון לעצמו, במקום לעיין בגוף הדברים, נתלים בסיפורים ונאחזים בחיקויים.
קודם כל, מעשה רב.
דבר שני, כמדומה הטענה היא שבארצות החמות בגד צמר מחמם [בפרט בקיץ, על החורף איני יודע] שאין לובשים שום בגד/בד כמותו, ונלבש בד מחמם זה רק עבור המצוה, ומזיעים בו הרבה וכו' - אינו נחשב בגד. וזוהי בעיה יותר עצמותית מכל דבר אחר.
צופה_ומביט כתב:כמדומה הטענה היא שבארצות החמות בגד צמר מחמם [בפרט בקיץ, על החורף איני יודע] שאין לובשים שום בגד/בד כמותו, ונלבש בד מחמם זה רק עבור המצוה, ומזיעים בו הרבה וכו' - אינו נחשב בגד. וזוהי בעיה יותר עצמותית מכל דבר אחר.
הגרח"ק נשאל על ענין הצמר בלי סוף פעמים ע"י כל 'תלמידיו', ובכמה מקומות ראיתי שהוא מדגיש לשואליו שהסברא של הנאת לבישה כסיבה שלא ללבוש צמר, היא השערה שלו, לא של חזו"א (ולא של אביו).הרואה כתב:צופה_ומביט כתב:איש_ספר כתב:שגיון יותר מצוי, גם הוא מתחום הציצית, ותתנפלו עלי כאוות נפשכם. בני תורה, לובשים ט"ק עם שיעור גדול (מ"ב, לא לצרף הפתח, ויחידים אפילו שיעור גדול מזה, עד הברכים וכו'), חוטי ניפוץ לשמה. והט"ק עשויה מכותנה. מפסידים שיטות הראשונים, אשכנזים וספרדים ששאר מינים אינם מה"ת, ושיטת מהר"ם (שי"א שרמ"א ס"ט ס"ב חש לה ושהמג"א שם סק"ד קורא למתעלמים ממנה, 'המקילים') שצמר פוטר בשאר מינים רק עם פשתן, ומקיימים שיטה יחידית של ניפוץ לשמה ('ולא ראינו מי שחשש לכך', ל' הב"י). ומילא אם היה מדובר באלו הלובשים ט"ק זעירות שהציציות טופחות על בית החזה, אבל כאמור במה אנן קיימין בבני תורה שרודפים אחרי כל חומרא רחוקה, ורק בענין זה השתנתה ההנהגה. תאמרו, כן נהג גדול הדור פלוני, וגדול שלפניו וכו', ג"ז שגיון לעצמו, במקום לעיין בגוף הדברים, נתלים בסיפורים ונאחזים בחיקויים.
קודם כל, מעשה רב.
דבר שני, כמדומה הטענה היא שבארצות החמות בגד צמר מחמם [בפרט בקיץ, על החורף איני יודע] שאין לובשים שום בגד/בד כמותו, ונלבש בד מחמם זה רק עבור המצוה, ומזיעים בו הרבה וכו' - אינו נחשב בגד. וזוהי בעיה יותר עצמותית מכל דבר אחר.
כך אומרים בשם הסטייפלער.
.
מאי שני תבשילין אמר רב הונא סילקא וארוזא רבא הוה מיהדר אסילקא וארוזא הואיל ונפיק מפומיה דרב הונא
אמר רב יהודה והוא דקיימי תלתא תלתא טרפי בקינא רב כהנא אמר אפילו תרי וחד רב אחא בריה דרבא מהדר אתרי וחד הואיל ונפיק מפומיה דרב כהנא אמר ליה מר בר אמימר לרב אשי אבא לההוא הדס שוטה קרי ליה.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 44 אורחים