זקן ששכח כתב:'אגרות בעל התניא' שלו הם? עוד איזה ספרים הו"ל?
נויירא כתב:עי' כאן
נויירא כתב:עי' כאן
נויירא כתב:עי' כאן
שלא אתפס חלילה כמתרפה בהספדו, והיות והרבה דברים, הרבה מעלות היו מכוסים מהציבור הרחב והיו גלוים רק לבאי ביתו, מחובתינו לספרם.
הוא היה בעל כשרונות נדירים זה כולם יודעים, אבל על עמלו בתורה לא יודעים, איך היה יושב שעות על שעות, עד השעות הקטנות של הלילה, ועמל להבהיר שיטות ראשונים והוא היה הרי "פרפקציונר", כלומר הכל צריך להיות מדויק וברור בלי שום ערפול, אם יש ערפל חייבים להגדירו ולומר בקול ברור ומפורש איני יודע. פעם הגיש לו מאן דהוא עבודה לביקורת, הדבר הראשון שהוא שאל כמה צ"ע יש לך כאן, אם אין לך סימן שחיפת, שהחלקת, שלא בררת עד הסוף. אצלו גדולת מחבר היא המחיקות, הגדולה היא לומר טעיתי, ולדידו לא יתכן לא לטעות, כי הרי היה דקדקן עד הסוף.
וכך יראה הרואה את כל כתיבותיו מלאים מחיקות ותיקונים עד שהנוסח יהיה ברור ומלוטש כרצונו, לא היה אצלו מושג של בדיעבד, שוב לתקן ושוב להגיה עד שיצא הדבר מנוסח וברור כדבעי.
היו לו המון תלמידים, תלמידיו לאו בדוקא ישבו עמו לשלחן ולמדו עמו גמרא, גם זה היה, היה יכול ללמוד לפני ארבעים שנה כשהיה קרוב לחמישים עם אברך צעיר כשוה אל שוה, לא היו שום משחקי כבוד, לא איפה נלמד (בביתו של האברך) לא מה נלמד, לא התנצחויות, ורק קבל את האמת ממי שאמרה וכך בשבת ארבע חמש שעות ברציפות. אבל לא רק זאת, תלמידיו המה באי ביתו שהתחככו בו, כי הרי כל השיחות חולין שלו היו מלאות וספוגות בדברים בעלי ערך, מוסר, כן היה יכול בשיחה פשוטה להטיח ביקורת בבן שיחו, הן בלימוד הן בהנהגה הן בהשקפה וכו', ידיעות תורניות ששפעו דרך אגב וידיעות היסטוריות השייכות וחשובות ליהדות, הערכות שונות על דעות ועל ספרים לא היתה שיחה ריקת תוכן.
וכיון שהיה איש מקסים ואיש רעים להתרועע, השפעת דבריו היתה עצומה, ישנם מתלמידיו שאין יום שאינם מזכירים אותו, איזה אמרה שנונה, איזו בקורת על דבר לא נכון לדעתו והיתה לו הרי ראיה יוצאת דופן, היה רואה נושא מכל מיני זויות מזויות שאף אחד לא ראה, והנה הוא מאיר זוית חדשה ופתאום רואים הכל כמה היא חשובה.
היה בן שיחה בלימוד בהבהרת דברים יומם וליל, אפשר היה להתקשר בשתיים בלילה לדבר ולברר בלי גבול, ואם צריך לעיין בספר הנה ר' דוד בגיל מופלג קם עולה על כסא כל שהוא, ומוריד ספר מכל גובה שהוא, אין עצלות ואין התחמקות ומעיין ומקריא עד שהענין מתברר, (או לא מתברר, גם לזה היה ערך אצלו וכאמור).
וכמה שהיה בעל בקורת, עין צופיה וחדה, אבל מפורסם אצל תלמידיו הכבוד שנהג ברבותינו ראשונים ואחרונים. אם שאל אותו מאן דהו, תפסתי אחד מרבותינו האחרונים, ששגה, שהיתה לו גרסה שגויה, שהיה לו ספר חסר, ושאל השואל איך לכתוב, הוא היה אומר "אל תחפה, תורת משה אינה יתום קטן, אבל כתוב רק כך וכך, כדי שלא תעשה מזה צימעס". כלומר אמת לאמיתה אבל כבוד, כי הרגיש שהם ראוים לכבוד. וזכורני שפעם העבירו בקרות לפניו על מנהג מסוים ובן שיחו עבר לנימה של לעג, ר' דוד הגיב לעומתו: "זיי נישט קיין מלעיג", היינו ביקורת לבד וכבוד לבד.
הכבוד היה נלעג אצלו, פשוט נלעג, ואיך היה מתבדח על רדיפת כבוד. יודעים מקורביו שהוא כתב הרבה ערכים באנציקלופדיה תלמודית, ערכים קשים שהם ספרים כשלעצמם, מהם: חציצה, הפרשת תרו"מ, הפרשת חלה, כתובה, טעמים. ועוד. איזה ברורים ואיזה עמל מושקע בזה. מי שלא ניסה בזה לא יבין זאת הרי זה עמל של שנים רבות, הרי הוא לא ויתר על פרט, לא על פרט למדני ולא על פרט ריאלי בעניני חציצה וכדומה, מוחק וכותב מוחק וכותב. הרי אלו יצירות אדירות, הרי אלו ספרים יסודיים בעניינים אלו שאין להם תחליף, אבל הוא מסיבות שלו, סרב ששמו יופיע על הכרכים, ששמו יופיע על יצירותיו. הכבוד היה ממנו והלאה.
ואיך שבז לכל הדברים החיצוניים, קורות ביתו יעידו עליו, הרי הוא גדל בבית אמיד ומסודר אבל הוא לא החשיב שום דבר חוץ מיעודו בעוה"ז, והשאר רק מה שנצרך לעבודת השם, לא רהיטים לא בגדים ואפילו ספרים שכ"כ חיבב, הכל רק מה שנוגע לניצולם, לא יופי חיצוני לא כריכה יפה לא מהדורה יפה ולא כלום, התוכן! התוכן תמיד היה אצלו העיקר, וכך היתה כתיבתו, התוכן, שנא וזלזל במליצות, ישר ולענין ורק הנצרך והברור.
ואיך חינך את באי ביתו ותלמידיו לסולם ערכים, הוא היה מפאר את רבותינו בכך שיש להם סולם ערכים, שיודעים מה קודם למה ומה נדחה מפני מה ולחשוב על כל ערך ולשקול אותו מול האחר. ומי יודע על תפילותיו, איך שהקפיד על שמו"ע מתוך סידור בריכוז ובמתינות בכונה ממש כעומד לפני המלך וכן בברכת המזון תמיד מתוך הסידור.
ועדין לא דברנו על מידת החסד שהיתה טבועה בו ועל הכנסת אורחים שהיה מקיים, פעם השתבח מאן דהו בפניו שהוא מחזיק את חמותו החולה בביתו, ר' דוד פרץ עליו בצעקות, צעקות ממש, אילו הם אמות המידה שלך? אינך מתבייש? זו גדולה להחזיק אותה בבית? הדבר היה אצלו כ"כ טבעי שפשוט לא הבין מה הוא סח, והוא עצמו היה מארח עשרות אנשים ונשים על שולחנו ובכלל לא חש שעשה משהו.
למידת החסד שלו ראוי להוסיף, שהיו מגישים לו עבודות לביקורת, הוא לא היה דוחה, היה מיד מעיין, עובר על כל החומר, מעיר בלי רחמנות, מוחק וכותב מדריך ומכוין, לא חס על זמנו ביום ובלילה ואף פעם לא ביקש שיזכירו אותו, או שיודו לו הוא פשוט לעג לזה.
ועם כל תקיפותו ודעותיו המוצקות, היה בעל נימוסים ורוחש כבוד גם לצעירים ממנו בשנים ובדעת, ידע לפעול בטקט במקום שצריך ובתקיפות במקום שצריך, אוהב הבריות ואהוב על הבריות, ומי שאהוב למטה אהוב למעלה.
לא הקפתי כלום עדיין מאישיותו, כתבתי הכל במרוצה ובלי סדר בכמה דקות, וידעתי שאין לאיש הזה תחליף בדורנו, בידע הרחב כ"כ שלו, ישנם דברים שפשוט אין כבר את מי לשאול ואצל מי לברר, אוי כמה חבל על דאבדין .
אוהבו בכל לב
חכם באשי כתב:תודה לך, איש ספר, על הדברים הנפלאים שכתבת והבאת!
מור כתב:מאמר שפורסם ע"י הרב יואל קטן עורך 'המעיין', בדאצ'ה האחרון (שחזר לתחייה, ומקפיד - כך נקווה - לשמור על רשימת מכותביו חסויה...):
מור כתב:מאמר שפורסם ע"י הרב יואל קטן עורך 'המעיין', בדאצ'ה האחרון (שחזר לתחייה, ומקפיד - כך נקווה - לשמור על רשימת מכותביו חסויה...):
[a
מור כתב:מאמר שפורסם ע"י הרב יואל קטן עורך 'המעיין', בדאצ'ה האחרון (שחזר לתחייה, ומקפיד - כך נקווה - לשמור על רשימת מכותביו חסויה...):
איש_ספר כתב:האנציקלופדיה התלמודית: ערכים שהם חיבורים בפני עצמם נכתבו ע"י הרד"צ (אלו שאני יודע הם חציצה, הפרשת תרו"מ, כתובה, טעמים, אבל בודאי ישנם עוד), אף שלא הסכים מטעמי השקפה ששמו יופיע על שער האנצ'
מור כתב:להלן מובאה ממנו - בעודו צעיר לימים בספר שיעור מקוה להגר"ח נאה, המקלסו ומסכים לדבריו:
חכם באשי כתב:במחילה,
האם אין בכך גניבת דעת?
חכם באשי כתב:במחילה,
האם אין בכך גניבת דעת?
כן יש להקשות על המלאך גבריאל שלימד את יוסף הצדיק שבעים לשון.
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 77 אורחים